Справа № 126/854/20
Провадження № 22-ц/801/526/2021
Категорія: 10
Головуючий у суді 1-ї інстанції Лабай  О. В.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року	Справа № 126/854/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 17 грудня 2020 року, ухвалене суддею Лабай О.В. в смт Крижопіль, повне рішення виготовлено 21 грудня 2020 року, в цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,
встановив:
У квітні 2020 року ОСОБА_1  звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила: - здійснити поділ майна спільної сумісної власності – автомобіля марки «VOLKSWAGEN GOLF», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , який був зареєстрований на ім`я відповідача, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; - зобов`язати відповідача компенсувати вартість 1/2 частки вказаного автомобіля.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.09.2018 між сторонами було укладено шлюб. У шлюбі вони придбали згаданий автомобіль, який був зареєстрований на ім`я відповідача.
Після розлучення сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема автомобіля. Оскільки майно було придбане нею та ОСОБА_2 в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю, на праві спільної сумісної власності, тому позивач має намір поділити транспортний засіб, шляхом визначення за нею частки автомобіля в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 
Позивач зазначає що автомобіль був придбаний за 3700 доларів, приблизно в січні місяці 2019 року. Провести незалежну експертну оцінку на момент подання позову вона не має можливості, оскільки автомобілем користується відповідач.
Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 17 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні позову.
Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Скарга мотивована тим, що суд не витребував у відповідача договір купівлі-продажу спірного автомобіля на підтвердження ціни, за яку сторонами було придбано автомобіль; судом залишено поза увагою, що вона зазначала про недостовірність як доказу договору купівлі-продажу автомобіля від 07.07.2020, а не про його не неналежність; відповідачем не надано інших документів, крім договору купівлі-продажу; недоречним є висновок суду з приводу того, що сторони не наполягали на проведенні експертизи, оскільки місцезнаходження автомобіля їй не було відоме, тому проведення експертизи було неможливим.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що хоча автомобіль придбаний сторонами в шлюбі, тобто відноситься до спільного сумісного майна подружжя, однак, у зв`язку із його відчуженням, поділу не підлягає, а позивач має право на грошову компенсацію вартості частки автомобіля. Враховуючи, що позивач не довела дійсну ринкову вартість спірного автомобіля, не надала доказів на підтвердження зазначеної нею в позовній заяві вартості автомобіля, підстав для стягнення грошової компенсації на її користь з відповідача немає.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Встановлено, що 19.09.2018 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, що підтверджується копіює свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Вінницьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області 19.09.2018 (а.с.4).
Спірний автомобіль марки «VOLKSWAGEN GOLF», номер шасі (кузова, рами)  НОМЕР_1 , 1998 року випуску, придбаний подружжям у період шлюбу.
Транспортний засіб 06.12.2019 зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 , що слідує із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с.24).
Вказані обставини не заперечувалися сторонами.
Відповідно до частини першої статті 60 CK України, майно, набуте, подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. 
Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно договору купівлі-продажу 0541/2020/2084162 транспортного засобу від 07.07.2020, ОСОБА_2 відчужив спірний транспортний засіб ОСОБА_3 за 49 000 грн. Договір оформлений та підписаний сторонами в сервісному центрі РСЦ МВС у Вінницькій області (а.с.113). 
Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції встановивши, що сторонами було придбано спірний автомобіль під час шлюбу, дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначений автомобіль є об`єктом  права спільної сумісної власності подружжя, незалежно від того, що він був оформлений на відповідача. Відповідач не заперечував вказаних обставин.
Разом з тим, суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні компенсації за 1/2 частину спірного транспортного засобу, який був відчужений.
Верховний Суд у постанові від 05.10.2020 у справі №537/78/19 прийшов до висновку, що якщо один із подружжя відчужив автомобіль, який є спільною сумісною власністю подружжя, без згоди іншого із подружжя, тоді на користь останнього підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу.
Під час розгляду справи позивач ОСОБА_1 зазначила, що спірний автомобіль сторони придбали приблизно у січні місяці 2019 року за ціною 3700 доларів, а відповідач продав вказаний автомобіль за заниженою ціною - 49 000 грн.
У ч. 1 ст. 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
ОСОБА_1 в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не довела, що грошова компенсація за 1/2 частину спірного транспортного засобу має здійснюватися від суми 3700 доларів (за якою сторони прадбали спірний автомобіль) та не спростувала тих обставин, що автомобіль відповідачем відчужено за 49 000 грн.
Зокрема, ОСОБА_1 до суду першої інстанції не надала висновку експерта (експертного дослідження), звіту про оцінку транспортного засобу на підтвердження вартості автомобіля, а її твердження про неможливість провести експертизу, оскільки місцезнаходження автомобіля було їй невідоме, є безпідставним, так як це не позбавляло її права заявити таке клопотання, а експерт, у разі неможливості провести експертизу (в тому числі у зв`язку із ненаданням йому об`єкта дослідження) надав би мотивований висновок із зазначенням причин.
При поданні апеляційної скарги позивач також не наполягала на проведенні судової експертизи. Будь-яких інших допустимих доказів (крім договору купівлі-продажу) немає.
Зазначаючи про те, що суд першої інстанції не вчинив дій щодо витребування у відповідача договору купівлі-продажу, за яким подружжя придбало спірний автомобіль, на підтвердження вказаної в позовній заяві вартості транспортного засобу, апелянт не обґрунтувала необхідність витребування такого договору, при тому, що суд повинен дослідити ціну продажу автомобіля, а не ціну його придбання.
Хоча, як зазначено судом першої інстанції, позивачем і не було надано доказів на підтвердження вартості спірного автомобіля, клопотання про призначення експертизи з метою встановлення дійсної ринкової вартості на момент продажу автомобіля заявлено не було, на переконання колегії суддів, наявний в матеріалах справи договір купівлі-продажу транспортного засобу є єдиним належним та допустимим доказом, який підтверджує ціну продажу транспортного засобу, і дана обставина має суттєве значення для правильного вирішення спору.
Безпідставними є посилання апелянта на недостовірність як доказу договору купівлі-продажу транспортного засобу, оскільки достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч.1 ст.79 ЦПК України).
Так, оформлення договору купівлі-продажу транспортного засобу проведено в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС, відповідно до вказаного договору право власності на транспортний засіб переходить до покупця з моменту підписання договору. Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання.
Вказаний договір ніким не оспорений, він за рішенням суду недійсним не визнавався, отже є чинним, а тому підстав не брати вказаний договір до уваги немає.
Та обставина, про яку зазначає апелянт, що відповідачем не надано інших доказів, крім договору купівлі-продажу (свідоцтва про реєстрацію, передачу коштів покупцем) не можуть свідчити про сумнівність і недостовірність договору.
Колегія суддів, враховуючи вищевикладене вважає, що в супереч вимогам ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не доведено належними доказами вартість транспортного засобу в розмірі 3700 доларів та не спростовано ціну, за якою було відчужено спірний автомобіль (49 000 грн).
Приймаючи до уваги дані обставини, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на отримання компенсації 1/2 частини від загальної вартості вказаного автомобіля відповідно до договору купівлі-продажу (49000 грн), а саме 24 500 грн.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за належну їй частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя, в розмірі 1/2 вартості відчуженого майна.
 Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки, вирішуючи спір, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, а його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову. 
Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в рахунок відшкодування судових витрат 840,80 грн за подання позовної заяви та в розмірі 1261,20 грн за подання апеляційної скарги.
Що стосується витрат на правничу допомогу, то відповідно до ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути наданні договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Надання доказів про факт та розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Представником позивача у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України  в суді першої інстанції подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, в якому наведено детальний опис робіт наданих послуг, виконаних адвокатом, та здійснених витрат на загальну суму 18 500 грн (а.с.91). Зазначено, що адвокатом здійснено правову допомогу згідно договору.
Велика Палата Верховного суду у своїй постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 прийшла до висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги, з якого можливо було б встановити узгоджений між ОСОБА_1 та її представником механізм розрахунку гонорару.
Крім того, детальний опис робіт не містить підпису ОСОБА_1 , тобто не можливо стверджувати, що позивач погодила з представником вартість наданих послуг, а також адвокатом не надано доказів на підтвердження оплати вказаних сум.
Відтак, виявляється неможливим встановити будь-які умови договору, зокрема, щодо порядку визначення вартості та оплати наданих послуг за ведення відповідної судової справи (почасова оплата, фіксована сума тощо), а також встановлений договором обсяг повноважень адвоката у справі, у якій надається правнича допомога, порядок прийняття-передачі наданих послуг тощо.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстав для стягнення витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції не має.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, 
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 17 грудня 2020 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2 (РНОКПП  НОМЕР_4 ) на користь  ОСОБА_1 (РНОКПП  НОМЕР_5 ) грошову компенсацію за належну їй частку в спільному майні подружжя - вартість 1/2 частини автомобіля марки «VOLKSWAGEN», модель «GOLF», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 1998 року випуску, в розмірі 24 500 (двадцять чотири тисячі п`ятсот) гривень.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок за подання позовної заяви та в розмірі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривні 20 копійок за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.
Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко