ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8017/19  Номер провадження 22-ц/814/1221/21	Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача   Дорош А.І.
Суддів:    Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі:  Коротун І. В. 

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 лютого 2021 року, ухвалене суддею Кривич Ж.О., повний текст рішення складено 21 лютого 2021 року 

у справі за позовом Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів, -

В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2020 року Кременчуцька міська ради Полтавської області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати за землю по договору оренди землі. 

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 09.07.2003 року, укладеного між ВАТ «Кременчуцький річний порт» та ОСОБА_1 , останній набув право власності на пасажирський причал (перша черга) по АДРЕСА_1 , загальною площею 4970 кв.м. 24.10.2003 року між Кременчуцькою міською радою Полтавської області та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельних ділянок, які знаходяться по АДРЕСА_2 – кадастровий номер 5310436100:08:004:0012, діл. № НОМЕР_1 – кадастровий номер 5310436100:08:004:0013, діл. № НОМЕР_2 – кадастровий номер 5310436100:08:004:0014, діл. № НОМЕР_3 – кадастровий номер 5310436100:08:004:0015, діл. № НОМЕР_4 – кадастровий номер 5310436100:08:004:0032, загальною площею 5 759 кв.м., строком до 01.03.2008 року. Договір зареєстровано у Кременчуцькій міській раді, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 10.11.2003 року за № 0103548000077. Рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 29.11.2011 року «Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду фізичним і юридичним особам в м. Кременчуці», ОСОБА_1 передано в оренду строком на 10 (десять) років земельну ділянку площею 5 045 кв.м для експлуатації та обслуговування пасажирських причалів (перша черга) по АДРЕСА_1 . Відповідач не оформив в установленому законом порядку право користування земельною ділянкою. Оскільки у період з 01.02.2015 року по 31.12.2018 року відповідач використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів, орендну плату за договором не сплачував, постановою Полтавського апеляційного суду від 25.09.2019 року у справі № 524/7600/18 з ОСОБА_1 стягнуто на користь Кременчуцької міської ради Полтавської області кошти у розмірі 708 682,50 грн. Проте, у період з 01.01.2019 року по 31.04.2020 року відповідач не оформив документ, що посвідчує право користування спірною земельною ділянкою, використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів, орендну плату за договором не сплачував, хоча земельна ділянка використовувалась для розміщення об`єкту нерухомого майна, що призвело до неотримання Кременчуцькою міською радою Полтавської області доходу від орендної плати за землю, який остання отримала б отримати у разі оформлення відповідачем згідно вимог Земельного кодексу України правовстановлюючих документів на земельну ділянку. На листи-повідомлення міськради відповідач не реагує, плату не вносить. Міська рада (з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог) просить суд стягнути з відповідача 387 924,73 грн. заборгованості з орендної плати за землю за період з 01.01.2019 року по 30.04.2020 року.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 лютого 2021 року позов Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області безпідставно збережені кошти у розмірі 387 924,73 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області сплачений судовий збір у розмірі 5 818,86 грн. 

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 , будучи фактичним користувачем земельних ділянок, без достатньої правової підстави за рахунок міської ради, як власника цих ділянок, зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ними та зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельних ділянок на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. Розмір заборгованості за орендну плату позивач підтвердив розрахунком, правильність якого відповідач не спростував, тому суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач був фактичним користувачем земельних ділянок у спірний період з 01.01.2019 року по 31.04.2020 року, що у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач був власником вказаного пасажирського причалу у цей період і що він повідомляв суду про те, що він не є власником причалу. Вказує, що згідно витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, на якій розташований пасажирський причал, то ця земельна ділянка є державною власністю, правом розпорядження якою наділені органи виконавчої влади, а позивач є органом місцевого самоврядування і не відноситься до органів виконавчої влади, тому не має жодного відношення до цієї земельної ділянки. Зазначає, що є неправдивим витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 02.102019 року, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що відповідач зберіг у себе якісь кошти, що взагалі ці кошти у нього були, він їх мав та взагалі міг мати. 
У відзиві на апеляційну скаргу Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанці повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 09.07.2003 р. приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Дзюбою В.І. посвідчено договір купівлі-продажу між ВАТ «Кременчуцький річковий порт» та ОСОБА_1 , за умовами якого останній набув право власності на пасажирські причали (перша черга) по АДРЕСА_1 , загальною площею 4 970,0 кв.м. (а.с. 8-9).

24.10.2003 року між Кременчуцькою міською радою (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди земельних ділянок, за умовами якого орендодавець на підставі рішення ХVІ сесії міської ради ІV скликання від 23.10.2003 року надав, а орендар прийняв у строкове платне володіння і користування земельні ділянки, які знаходяться по АДРЕСА_1 :
- ділянка № НОМЕР_5 – кадастровий номер 5310436100:08:004:0012, 
- ділянка № НОМЕР_1 – кадастровий номер 5310436100:08:004:0013, 
- ділянка № НОМЕР_2 – кадастровий номер 5310436100:08:004:0014, 
- ділянка № НОМЕР_3 – кадастровий номер 5310436100:08:004:0015, 
- ділянка № НОМЕР_4 – кадастровий номер 5310436100:08:004:0032, загальною площею 5 759 кв.м.

На земельних ділянках розташовані: споруда пасажирського причалу (перша черга), дороги спільного користування. Грошова оцінка земельної ділянки на 2003 рік складає 325 729,04 грн.
Строк дії договору до 01.03.2008 року. Договір зареєстровано у Кременчуцькій міській раді, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 10.11.2003 року за № 0103548000077.

Рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 29.11.2011 року «Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду фізичним і юридичним особам в м. Кременчуці» ОСОБА_1 передано в оренду строком на 10 (десять) років земельну ділянку площею 5 045 кв.м для експлуатації та обслуговування пасажирських причалів (перша черга) по АДРЕСА_1 .

Цим же рішенням затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання договору оренди землі для експлуатації та обслуговування пасажирського причалу (перша черга) по АДРЕСА_1 . Передано ОСОБА_1 за умови виконання п. 6.1. цього рішення в оренду терміном на десять років земельну ділянку площею 5 045 кв.м., у тому числі по угіддях: графа 42 - землі комерційного та іншого використання – 5 045 кв.м., за рахунок земель, що передавались йому в оренду, для експлуатації та обслуговування пасажирських причалів (перша черга) по АДРЕСА_1 . Встановлено плату за землю у розмірі 3% від грошової оцінки землі щорічно.

Пунктом 6.1. цього рішення зобов`язано ОСОБА_1 :
6.1.1. Виконувати обов`язки землекористувача відповідно до ст.96 ЗК України;
6.1.2. У тримісячний термін: - замовити документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою; - отримати його в управлінні Держкомземі у м.Кременчуці Полтавської області та у п`ятнадцятиденний строк після його державної реєстрації подати копію в Кременчуцьку об`єднану державну податкову інспекцію; - після державної реєстрації документу, що посвідчує право користування земельною ділянкою, перерахувати та сплатити орендну плату за земельну ділянку до 3% від грошової оцінки землі за період з 01.01.2008 по 01.03.2008; - після державної реєстрації документу, що посвідчує право користування земельною ділянкою, сплатити орендну плату за земельну ділянку в розмірі 3% від грошової оцінки землі за період з 01.03.2008 до дня державної реєстрації документу, що посвідчує право користування земельною ділянкою.
6.1.3. У разі зміни орендної плати укласти додаткову угоду та договори оренди землі.

Відповідач своє право користування земельною ділянкою не оформив в установленому законом порядку.

У період з 01.02.2015 року по 31.12.2018 року відповідач використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів, орендну плату за договором не сплачував. Постановою Полтавського апеляційного суду від 25.09.2019 року у справі № 524/7600/18 з ОСОБА_1 стягнуто на користь Кременчуцької міської ради Полтавської області кошти у розмірі 708 682 грн 50 коп. (а.с. 23-25).

У період з 01.01.2019 року по 31.04.2020 року відповідач продовжував користуватися спірною земельною ділянкою, використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів, орендну плату за договором не сплачував, своє право користування так і не оформив.

Відповідно до п. 2.3 вищезазначеного договору орендна плата вноситься у грошовій формі у розмірі 1,5 ставки земельного податку щорічно. Грошова плата вноситься на поточний рахунок власника землі.

Cтаном на момент подачі позовної заяви відповідачем не виконані вищезазначені умови. 

Відповідач умови договору не виконує, заборгованість за період з 01.01.2019 року по 31.04.2020 року становить 387 924,73 грн., що підтверджується проведеним позивачем розрахунком суми неотриманого міською радою доходу у вигляді орендної плати за вказаний період (а.с. 66).

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 23.05.2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження 14-77 цс18), до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладення договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є кодикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. 

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обгрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Предметом даного спору є стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 387 924,73 грн. за користування земельною ділянкою площею 5 045 кв.м. по АДРЕСА_1 за період 01.01.2019 року по 31.04.2020 року без достатньої правової підстави.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до положень статті 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Згідно ст. ст. 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом указаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Згідно ч. 1  ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.

Таким чином, відповідач, як фактичний користувач земельних ділянок, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ними, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельних ділянок на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 (провадження №12-161гс19).

Згідно ч. 4. ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій прояв у правилах статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України, інших положення законодавства.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №910/18560/16.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні спору правильно застосовані норми матеріального права та обгрунтовано задоволені позовні вимоги.
Доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач був фактичним користувачем земельних ділянок у спірний період з 01.01.2019 року по 31.04.2020 року, що у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач був власником вказаного пасажирського причалу у цей період і що він повідомляв суду про те, що він не є власником причалу, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що він у вказаний спірний строк не був власником причалу, його заяви суду не підтверджені ним відповідними доказами. Відповідач має процесуальне право надавати суду докази по справі і повинен добросовісно цим правом користуватися. Отже, відповідачем не спростований договір купівлі –продажу пасажирських причалів (перша черга) від 09.07.2003 р., згідно якого він є їх власником. Крім цього, як вбачається із відзиву на апеляційну скаргу, надану позивачем, то згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2020 р. власником пасажирських причалів (перша черга) зареєстрована інша фізична особа, тобто у період з 01.01.2019 року по 31.04.2020 року їх власником був саме відповідач ОСОБА_2 .

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що згідно витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, на якій розташований пасажирський причал, ця земельна ділянка є державною власністю, правом розпорядження якою наділені органи виконавчої влади, а позивач є органом місцевого самоврядування і не відноситься до органів виконавчої влади, тому не має жодного відношення до цієї земельної ділянки, то в цій частині доводів колегія суддів зазначає, що згідно вказаного витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку право власності належить Кременчуцькій міській раді (а.с. 14).

Також не заслуговують доводи апеляційної скарги щодо неправдивості витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 02.102019 року, оскільки наведені доводи в цій частині про те, що розмір нормативної грошової оцінки у спірний період міг бути іншим, є припущеннями відповідача, вказаний витяг відповідачем не спростований належними та допустимими доказами, сторона відповідача не була позбавлена процесуального права надавати свої докази на спростування цього доказу. Вказаний витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 02.102019 року є належним та допустимим доказом нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Згідно правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 10.09.2018 р. у справі №920/739/17, відповідно до ч. 2 ст. 20 та ч. 3 ст. 23 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, який формується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі актуальних відомостей про земельні ділянки, які внесені до Державного земельного кадастру, а формування витягу здійснюється автоматично в режимі «реального часу», тобто на час звернення заявника.

       Доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що відповідач зберіг у себе якісь кошти, що взагалі ці кошти у нього були, він їх мав та взагалі міг мати, то ці доводи є власним тлумаченням відповідача обставин та норм матеріального права, які не узгоджуються з вимогами діючого законодавства та фактичними обставинами, яким суд першої інстанції дав правильну правову оцінку та правильно при вирішенні даного спору застосував норми матеріального права та відповідні правові позиції Верховного Суду.
        
Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 11 лютого 2021 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

               Повний текст постанови складено 26 травня 2021 року.

СУДДІ:                А. І. Дорош                 О. А. Лобов                 В. М. Триголов