Справа № 127/26557/20
Провадження № 22-ц/801/1379/2021
Категорія: 80
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року	Справа № 127/26557/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого : Копаничук С.Г.
Суддів: Медвецького С.К., Голоти Л.О. 
за участю секретаря Очеретної М.Ю. 
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Долина-39»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Долина-39» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 квітня 2021 року, повний текст якого виготовлений 15 квітня 2021 року, постановленого в приміщенні того ж суду під головуванням судді Антонюка В.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Долина-39» про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, 
в с т а н о в и в:
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСББ «Долина-39» про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Зазначив, що наказом №1 ОСББ «Долина-39» від 02.10.2008 р. його було призначено головою правління ОСББ «Долина-39» та встановлено посадовий оклад в межах тарифного розряду, але не менше мінімальної заробітної плати. Наказом від 17.10.2017 року №1 «По особовому складу» позивача усунуто від виконання обов`язків голови правління ОСББ «Долина-39» з 17.10.2017 року із збереженням посади управителя, про що його повідомлено рекомендованим листом за вих. № 01-28 від 25.10.2017 року.
Наказом від 09.06.2018 року №6 ОСОБА_1 звільнено з посади управителя ОСББ «Долина-39» з 11.06.2018 року.
Оскільки, в день звільнення 11.06.2018 року відповідач не здійснив виплату належних позивачу при звільненні коштів та не виплачував йому заробітну плату, як управителю ОСББ за період з 01.11.2017 р. по 11.06.2018 р., ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.04.2021 року позов задоволено. Стягнуто З ОСББ «Долина-39» на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 27 531,83 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.06.2018 року по 14.04.2021 року в розмірі 130001,29 грн. Вирішено питання судових витрат.
В апеляційній скарзі ОСББ «Долина-39» посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, не повне з`ясування всіх обставин справи ,просило рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог. Вказало, що нарахування та виплата заробітної плати працівнику здійснюється відповідно до табелів робочого часу за фактично відпрацьований працівником час. Оскільки, як вбачається з табелів робочого часу за листопад 2017- червень 2018 року позивач був відсутній на робочому місці, то відсутні і правові підстави щодо нарахування йому заробітної плати за вказаний період. Будь-яка заборгованість перед позивачем щодо проведених з ним розрахунків станом на 01.11.2017 року відсутня. Належна до виплати відповідачу як управителю заробітна плата за жовтень 2017 року в сумі 1749,14 грн. була перерахована йому через Вінницьку дирекцію ДП «Укрпошта». 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу – безпідставною. Вказав, що відповідачем не надано суду доказів, що підтверджували би факт відсутності позивача на робочому місці в період з листопада 2017 р. по червень 2018 р. включно. 
Заслухавши доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду зазначеним вимогам відповідає не повністю.
Судом встановлено, що наказом №1 від 02.10.2008 року ОСОБА_1 призначено головою правління ОСББ «Долина-39».
Наказом від 17.10.2017 року № 1 «По особовому складу» позивача усунуто від виконання обов`язків голови правління ОСББ «Долина-39 з 17.10.2017 року із збереженням посади управителя згідно штатного розпису ОСББ «Долина-39».
Фактично позивача було переведено з посади голови правління на посаду управителя із виплатою заробітної плати, що відповідає сумі вказаній у штатному розписі. Таким чином, в період з 15.10.2017 по 11.06.2018 року позивач продовжував перебувати у трудових відносинах з відповідачем, тому заробітна плата повинна була нараховуватись і сплачуватись відповідно до КЗпП України.
Наказом від 09 червня 2018 року № 06 прийнято рішення звільнити ОСОБА_1 з посади управителя ОСББ «Долина-39» з 11 червня 2018 року у зв`язку із скоєнням одноразового грубого порушення трудових обов`язків.
Задовольняючи позов, суд виходив із того, що заробітна плата позивачу під час його перебування на посаді управителя за період з листопада 2017 по червень 2018 року, не виплачувалась, в зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 27 531,83 грн. А оскільки, на підставі ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі не виплати з вини власника або уповноваженого органу належних звільненому працівникові сум установа, організація повинні виплатити своєму працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку то підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.06.2018 року по 14.04.2021 року в розмірі 130001,29 грн
Колегія суддів  погоджується із висновками суду  про задоволення позовних вимог  в частині  стягненні заборгованості по заробітній платі у розмірі  27531,83 грн., оскільки суд в цій частині вимог  вірно встановив обставини у справі, оцінивши докази в порядку ст.89 ЦПК, правильно визначив спірні правовідносини, застосував до них норми права і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення цих позовних вимог, а тому підстав для скасування рішення у цій частині не вбачається. 
Доводи апеляційної скарги, про те відповідно до табелів робочого часу за листопад 2017- червень 2018 року позивач був відсутній на робочому місці, тому відсутні правові підстави для нарахування йому заробітної плати не заслуговують на увагу.
Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно -ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України"Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно із ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.
Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.
Частиною 2 статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Як вбачається з матеріалів справи відповідач за період з 01.11.2017 року по 11.06.2018 року заробітну плату ОСОБА_1 не виплачував. Хоча з табелів робочого часу ОСББ не вбачається те, що ОСОБА_1 відпрацьовував норму робочого часу за вказаний ним період, проте відповідачем не надано належних та допустимих доказів відсутності ОСОБА_1 на робочому місці в указаний період, не складено жодного акту за участю працівників, які б підтвердили факт відсутності позивача на роботі. 
Так, Верховний Суд України у постанові від 16.01.2020 р. у справі  №2040/7558/18 дійшов до висновку, що роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи шляхом ведення табеля обліку робочого часу
Табель обліку робочого часу — документ первинного обліку, який необхідний для обліку використання робочого часу працівників, а також для контролю над дотриманням установленого режиму роботи, розрахунків із працівниками по заробітній платі, отримання інформації про відпрацьований час,  складання статистичної звітності.
Однак, із наданих відповідачем табелів обліку використання робочого часу за період з листопада 2017 р. по червень 2018 р. не вбачається відсутність ОСОБА_1 на роботі впродовж указаного періоду.
Також, відповідачем не надано листів, звернень або ж запитів на предмет надання пояснень позивачем щодо його відсутності на роботі. Тобто, ОСББ «Долина-39», стверджуючи, що ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці ,не вчинило жодних дій для встановлення причин та фіксації зазначеного. 
Він у встановленому законом порядку не був звільнений відповідачем з роботи за прогули ,а тому заробітна плата йому повинна була нараховуватись, в зв`язку з чим виникла заборгованість у вказаній ним сумі . 
Отже, з ОСББ «Долина-39» на користь позивача підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати за період з 01 листопада 2017 року по 09 червня 2018 року включно, яка становить 27531,83 грн.
Таким чином, суд першої інстанції, врахувавши наведені норми матеріального права та обставини, встановлені при розгляді цивільної справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСББ «Долина-39» на користь ОСОБА_1 невиплаченої заробітної плати у розмірі 27531,83 грн.
Разом із тим, доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду в частині задоволення вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, є обгрунтованими.
Задовольняючи позовні вимоги у цій частині, суд виходив із того, що на підставі ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в зв`язку з не виплатою належної звільненому 09.06.2018 року ОСОБА_1 заробітної плати у строки ОСББ «Долина-39» повинно виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однак з такими висновками погодитись не можна, оскільки суд невірно встановив обставини і застосував норми матеріального права. 
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Зі змісту ст.116 КзПП , при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, а якщо він у цей день не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок .
Тобто, у статті 117 КзПП йдеться про відповідальність за невиплату або несвоєчасну виплату належних працівникові сум при звільненні, тобто за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
 Така ж  відповідальність   у вигляді  виплати середнього заробітку  за час вимушеного  прогулу  при поновленні на роботі;  при  неправильному формулюванні причин звільнення в трудовій книжці і  його зміні, якщо воно  перешкоджало  працевлаштуванню працівника, а також у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу  ,  передбачена також ст.235  КзПП України. Тобто, у ст.235 ЦК йдеться   про  виплати    за  неможливість працевлаштування  працівника (вимушений прогул), які  не  пов`язані з несвоєчасними  розрахунками. 
Крім того, як слідує з позиції, викладеній    у  постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18 , якщо працівник був незаконно звільнений, трудовий договір з ним був незаконно припинений роботодавцем в односторонньому порядку. Виплати, які мають бути здійснені роботодавцем на користь незаконно звільненого працівника, у тому числі середній заробіток за час вимушеного прогулу або різниця у заробітку за час виконання нежчеоплачуваної роботи, не можуть вважатись заробітною платою та не витікають із трудового договору як підстави для виплат. 
Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними у передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Крім цього, апеляційний суд також зауважив, що виплата середнього заробітку, який вираховується виходячи із середньомісячного заробітку працівника, не може вважатися оплатою праці, тому до заявленого позову застосовується строк позовної давності в один місяць, передбачений частиною першою статті 233 КЗпП України.
Ураховуючи викладене, виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу (частина друга статті 235 КЗпП України) не є різновидом оплати праці та елементом структури заробітної плати. 
Отже, за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Вказаний правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).
У зв`язку із наведеним, на підставі частини другої статті 403 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступив від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, який викладений у постанові від 25 липня 2018 року у справі №761/22614/16-ц (провадження№ 61-8620св18).
Позивач вимоги про поновлення на роботі не заявляв ,стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не є стягненням заробітної плати ,а тому строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Посилання позивача на те, що він дізнався про порушення свого права лише з листа управління Держпраці у Вінницькій області №02-Б411/01-12 від 06.10.2020 року ,а тому строк звернення до суду не пропустив ,не заслуговують на увагу і є безпідставними.
Колегія суддів критично оцінює ці посилання позивача, оскільки пред`явлення до суду вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник не тільки дізнався ,а й повинен був дізнатися про порушення свого права. 
Позивач у судовому засіданні визнав , що не виконував трудові функції управителя в ОСББ з листопада 2017 року ,з того ж часу не отримував заробітну плату , проживав у будинку за адресою ОСББ «Долина -39» , відповідно, міг і повинен був дізнатися про порушення відповідачем його прав раніше, в строк не більше 3 місяців з часу його звільнення .
Оскільки позивач до вересня 2020 року жодних дій по з`ясуванню обставин порушення його прав відповідачем не вживав , а 27.11.2020 року звернувся до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, починаючи з 11.06.2018 року, колегія суддів вважає ,що позивач звернувся до суду з пропуском строку, передбаченого частиною першою статті 233 КЗпП України і без клопотання про його поновлення ,а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити .
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Положеннями статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
          З огляду на те, що задовольняючи позовні вимоги про   стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, суд невірно встановив обставини справи і застосував норми матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає ,що рішення суду першої інстанції у цій частині позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення – про відмову у їх задоволенні.
Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають перерозподілу і судові витрати у справі. 
Оскільки апеляційний суд скасував рішення в частині стягнення середнього заробітку із залишенням в іншій частині рішення суду без змін, із ОСОБА_1 на користь ОСББ «Долина-39» підлягає частковому відшкодуванню у пропорційному розмірі відхилених позовних вимог, сплачений останнім за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1109,20 грн. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Долина-39» задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 квітня 2021 року в частині вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку – скасувати.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Долина-39» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, – відмовити.
В іншій частині Вінницького міського суду Вінницької області від 14 квітня 2021 залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Долина-39» 1109,20 грн. у відшкодування судового збору.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного тексту постанови.

Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 

Відповідач - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Долина-39», адреса: м. Вінниця, вул. Острозького, 39, код ЄДРПОУ 36150314.

       Головуючий                                       С.Г. Копаничук
       Судді:                                                         С.К. Медвецький 
       
                                                        Л.О. Голота