ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/9726/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Шевченко Н.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 червня 2021 року                                                                                            м. Київ

          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
          головуючий суддя                    Грибан І.О.,
          судді:                                        Беспалов О.О., 
                                                  Ключкович В.Ю.
          за участі:
          секретар с/з                              Піскунова О.Ю.,
          пр-к позивача                              Гринькевич М.Б.,
          пр-к відповідача                    Цісар Г.І.

          розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Самсунг Електронікс Україна Компані» до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

У С Т А Н О В И В:

          Товариство з обмеженою відповідальністю «Самсунг Електронікс Україна Компані» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків ДПС, у якому просило суд:
          - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0001610501 від 17.04.2020;
          - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0001620501 від 17.04.2020.          Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Самсунг Електронікс Україна Компані» задоволено у повному обсязі.
          Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Офісом великих платників податків Державної податкової служби подано апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої, апелянт посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
          Доводи апелянта, обґрунтовані зокрема тим, що ліквідація основних засобів кореспондує з обов`язком самостійно збільшити грошове зобов`язання з ПДВ за звичайними цінами або балансовою вартістю, а надані в безоплатне користування товари не узгоджуються з діловою метою позивача та, відповідно, не створюють права на податковий кредит, який сформовано на суму ПДВ, сплачену при їх розмитненні.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 28 квітня 2021 року.
          Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.
          У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.
          Позивач у судовому засіданні повністю заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
          Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на таке.
          Судом першої інстанції встановлено, що Офісом великих платників податків ДПС  за результатами документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» виявлено порушення, відображені в акті перевірки № 37/28-10-14-01-01/26048094 від 24.03.2020 (Акт перевірки), серед яких:
          - п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 189.9 ст. 189, пп. г) п. 198.5 ст. 198, п.п. 201.1, 201.10, ст. 201 ПК України, в результаті чого занижено від`ємне значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту в періоді, що перевірявся на загальну суму 6 349 731,00 грн;
          - п. 1201.2 ст. 1201 ПК України, яким передбачено застосування штрафних санкцій у розмірі 50 % у разі відсутності реєстрації податкових накладних протягом граничного терміну реєстрації.
          У подальшому на адресу ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» надійшли податкові повідомлення-рішення:
          № 0001610501 від 17.04.2020, яким зменшено від`ємне значення суми ПДВ на 6 349 731,00 грн;
          № 0001620501 від 17.04.2020, яким застосовано штрафну санкцію за відсутність реєстрації податкових накладних протягом граничного терміну реєстрації у розмірі 3 174 865,50 грн.
          Незгода з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями суб`єкта владних повноважень обумовила звернення позивача до суду з позовом.
          Позовні вимоги вмотивовано тим, що висновки ОВПП ДПС стосовно порушення обов`язку збільшити податкові зобов`язання, викладені через невірне тлумачення норм податкового законодавства.
          На думку позивача, у разі знищення основних засобів, слід застосовувати виняток із обов`язку донарахування податкового зобов`язання, який викладено в п. 189.9 ст. 189 ПК України. Щодо безоплатного надання товарів іншим особам, увага зосереджена на не дослідженні контролюючим органом суті господарської операції та помилковий висновок про те, що згадані товари використані без економічної мети. З рештою, обов`язок реєструвати ПН/РК в ЄРПН у позивача не виник, оскільки не відбулось збільшення податкових зобов`язань.
          Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом не доведено порушення позивачем норм податкового законодавства при формування податкового кредиту.
          Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
          Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.
Згідно із підпунктом  75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Згідно із пунктом  44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з пп. а) п. 185.1 ст.185 «Об`єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.»
Відповідно до п.187.1 ст.187 ПК України  датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно до п.п.14.1.185,  14.1.191 п.14.1 ст.14 ПК України  (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності. З метою оподаткування постачанням послуг, зокрема, є постачання послуг іншій особі на безоплатній основі. А постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду. При цьому, постачанням товарів також вважається ліквідація платником податку за власним бажанням необоротних активів, які перебувають у такого платника.
          Згідно п.аб.2 188.1 ст.188 порядок визначення бази оподаткування в разі постачання товарів/послуг « база оподаткування операцій з постачання товарів/ послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартість за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком:
          - товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню;
          - газу, який постачається для потреб населення.
          Порядок визначення бази оподаткування ПДВ при ліквідації основних виробничих або невиробничих засобів регламентовано п. 189.9 ст. 189 Податкового кодексу України.
          Згідно з п. 189.9 статті 189 Податкового кодексу платник податку у разі якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку, така ліквідація для цілей оподаткування розглядається як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації. 
          Відповідно до п.п. 14.1.71 п. 14.1 ст. 14 ПК України звичайною ціною, зокрема, є ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено ПК України.
Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.
Якщо під час здійснення операції обов`язковим є проведення оцінки, вартість об`єкта оцінки є підставою для визначення звичайної ціни для цілей оподаткування.
          Ринковою ціною є ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах (п.п. 14.1.219 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Згідно із пп.14.1.9 п.14.1 ст.14 ПК України, балансова вартість основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів - сума залишкової вартості таких засобів та активів, яка визначається як різниця між первісною вартістю з урахуванням переоцінки і сумою накопиченої амортизації.
Норма цього пункту не поширюється на випадки, коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення основних виробничих або невиробничих засобів, що підтверджується відповідно до законодавства або коли платник податку подає органу державної податкової служби відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням.
          З наведеного убачається, що норма п. 189.9 статті 189 Податкового кодексу не поширюється на випадки, коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин невиробничої сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення основних виробничих або невиробничих засобів, що підтверджується відповідно до законодавства або коли платник податку подає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням.
          Отже, платник податку, який за самостійним рішенням ліквідує основні виробничі або невиробничі засоби, повинен нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ за операцією з ліквідації таких необоротних активів, виходячи з їх ринкової ціни, визначеної на момент такої ліквідації, за правилами, встановленими п.п. 14.1.219 п. 14.1 ст. 14 ПК України, але не нижче їх балансової вартості. У разі якщо при ліквідації основних фондів обов`язковим є проведення оцінки, податкові зобов`язання з ПДВ нараховуються з вартості об`єкта оцінки, але не нижче їх балансової вартості.
Відповідно до п.146.18 ст.146 ПК України, виведення з експлуатації будь-якого об`єкта основних засобів здійснюється за результатами ліквідації, продажу, консервації на підставі наказу керівника підприємства, а в разі їх примусового відчуження чи конфіскації - згідно із законом.
Нормативно-правові норми, які регулюють відносини у сфері бухгалтерського обліку, розрізняють списання активу та ліквідацію активу. Так, відповідно до п.33 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 07 «Основні засоби», об`єкт основних засобів вилучається з активів (списується з балансу) у разі його вибуття внаслідок безоплатної передачі або невідповідності критеріям визначення активом.
Згідно Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених  наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 №561, об`єкт основних засобів перестає визнаватися активом (списується з балансу) у разі його вибуття внаслідок продажу, ліквідації, безоплатної передачі, остаточного псування або інших причин невідповідності критеріям визначення активом.
Відповідно до п.4-43 Методичних рекомендацій , для визначення  непридатності  основних засобів до використання , можливості їх використання  іншими підприємствами, організаціями та установами, неефективності або недоцільності їх поліпшення (ремонт, модернізація тощо) та оформлення відповідних первинних документів керівником підприємства створюється постійно діюча комісія.
Така комісія:
-здійснює безпосередній огляд об`єкта, що підлягає списанню;
-установлює причини невідповідності критеріям активу;
-визначає осіб, з вини яких сталося передчасне вибуття основних засобів з експлуатації, вносить пропозиції щодо їх відповідності;
-визначає можливості продажу(передачі) об`єкта іншим підприємствам, організаціям, або використання окремих вузлів, деталей, матеріалів, що можуть бути отримані при демонтажі, розбиранні,  основних засобів, установлює їх кількість та вартість;
- складає та підписує акти на списання основних засобів. 
З контексту наведених норм матеріального права вбачається, що, визнаючи ліквідацію основних засобів за ініціативою платника податків підставою для виникнення податкового зобов`язання з обсягу їх умовного постачання, законодавець мав на меті виключити можливість виведення основних засобів з активів платника податків (їх відчуження) в обхід установленому правилу щодо оподатковування операцій з поставки. 
Підтвердженням цього є передбачення законодавцем в абз.2 п.189.9 ст.189 ПК України  серед підстав, які звільняють платника податку від податкового зобов`язання у зв`язку з ліквідацією основних засобів, доведення платником податку відповідними документами факту знищення, розібрання або перетворення основних засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням. 
Таким чином, обставини, які склалися не за рішенням платника повинні бути чітко визначені та підтверджені документально відповідно до чинного законодавства (обставини непереборної сили, викрадення, інше, які не залежали від самостійного, поточного, планового рішення платника).
Якщо списання здійснюється за самостійним рішенням платника, платником складається відповідний розпорядчий документ.
З матеріалів справи убачається, що основною діяльністю позивача є продаж техніки Samsung, що включає оптову, роздрібну торгівлю та проведення маркетингових заходів, зокрема, рекламних. 
          ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» отримано від нерезидента на безоплатній основі товар (мобільні телефони, аксесуари до мобільних телефонів, навушники, ноутбуки, тощо). При розмитненні безоплатно отриманого товару підприємством сплачено ПДВ, виходячи з митної  вартості товару. Сплачений ПДВ під час розмитнення товарів включається до складу податкового кредиту платника податку на підставі належним чином оформленої митної декларації.
          Згідно пояснень, представник позивача стверджує, що отриманий безоплатно товар використовував як маркетингову продукцію на подальшу реалізацію товарів бренду «Samsung», зокрема, шляхом демонстрування під час рекламних заходів, надання потенційним покупцям для попереднього ознайомлення та тестування, а також для надання її установам, які сертифікують таку продукцію. Надання різноманітним он-лайн магазинам для зйомки рекламних відео-оглядів таких пристроїв.
          У період з 01.10.2016 по 30.09.2019 ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» ліквідувало основні засоби за переліком, згідно з додатком 3.1.2.1 до Акту перевірки (том 1 а. с. 88- 123).
          ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» надано підтверджуючі документи щодо самостійного вирішення ліквідації основних засобів.
          - наказ від 22.08.2019 № 8Е11С/2019/08/22 «Про огляд та списання матеріальних цінностей з балансу підприємства» визначено складання актів на списання таких активів внаслідок повного фізичного та морального зношення (надані копії наказів є типовими).
          Також, з наданих копій документів убачається, що період списання є березень 2017, серпень 2017, травень 2018, червень 2018, липень 2018, серпень 2018, вересень 2018, /жовтень 2018, листопад 2018, грудень 2017, лютий 2019, травень 2019, червень 2019, серпень 2019, вересень 2019, а повідомлено контролюючий орган лише у лютому 2020 року, після спливу терміну декларування ПДВ.
          Наразі, колегія суддів звертає увагу, що податковий орган про списання активів з балансу підприємства позивач повідомив контролюючий орган  лише  листом від 14.02.2020 № 8ЕИС 20/20/0139 (вх. від 14.02.2020 №5108/10) на запит до перевірки.
          З наданих позивачем документів на підтвердження списання активів з балансу підприємства не вбачається які саме підстави слугували висновку про неможливість їх використання за первісним призначенням. Не зазначено причини не можливості продажу(передачі) об`єкта іншим підприємствам, організаціям, або використання окремих вузлів, деталей, матеріалів, що можуть бути отримані при демонтажі, розбиранні  основних засобів.
          Акти на списання основних засобів ( т.1,а.с.135-162)підставою на списання визначають відповідний наказ керівництва. В той час, як наказ на списання (т.1, а.с. 176-209) містить також, лише назву об`єкта, інв.номер, кількість.
          Колегія суддів зауважує, що з матеріалів справи убачається, що при проведенні контролюючим органом перевірки позивачем не надано підтверджуючих первинних документів, а саме: актів на передачу товарів для демонстрування під час рекламних заходів, надання потенційним покупцям для попереднього ознайомлення та тестування, а також для надання її установам, які сертифікують таку продукцію та он-лайн магазинам для зйомки рекламних відео-оглядів таких пристроїв.
          Відтак, матеріалами справи не підтверджено первинний документ, який підтверджує використання зазначеного товару у господарській діяльності.
          Отже, списання товару, який отримано від нерезидента на безоплатній основі, не пов`язана з господарською діяльністю, адже не призводить до отримання прибутку, на підставі п. 198.5 ст.198 ПК України. слід нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ в момент безоплатного передання таких товарів.
          На підставі викладеного, колегія  суддів погоджується з висновками  контролюючого органу , що згадані в переліку об`єкти  неможливо віднести до знищених, оскільки платником податку не зазначені відповідні підстави. Тобто, платником не надано пояснень та їх документального підтвердження стосовно іншого способу ліквідації основних фондів.
          Відтак, така ліквідація для цілей оподаткування розглядалась, як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації.
          Вказане свідчить про те, що підприємством порушено вимоги пункту 185.1 статті 185, пункту 189.9 статті 189 ПК України в частині не нарахування податкових зобов`язань по ПДВ на балансову вартість первинних основних засобів, оскільки така ліквідація проведена за волевиявленням позивача.
          Таким чином,  ТОВ «Самсунг Електроніко Україна Компані» зобов`язане було визначити податкових зобов`язань по податку на додану вартість за період з 01.03 2017 по 30.09.2019 року в сумі 1 447 844,47 грн. при ліквідації основних виробничих засобів за самостійним рішенням платника податку, які мають залишкову вартість.
          У разі, якщо при придбанні товарно-матеріальних цінностей суми ПДВ були включені до складу податкового кредиту, то платник податку повинен не пізніше останнього; дня звітного (податкового) періоду, в якому відбувається їх списання, здійснити нарахування податкових зобов`язань з ПДВ за основною ставкою виходячи з вартості придбання таких товарно-матеріальних цінностей.
          Відповідно до п.201.1 ст.201 Податкового кодексу на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений ПК України термін.
          Відповідно до п.201.4 ст.201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.
          Відповідно до п.201.7 ст.201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
          Відповідно п.201.10 ст.201 ПК України реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:
          для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;
          для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;
          для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).
          Пунктом 120 статті 120.1 ПК України передбачено застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 50% у разі відсутності реєстрації податкових накладних протягом граничного терміну реєстрації.
          ТОВ «Самсунг Електроніко Україна Компані» не було складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкові накладні, що повинні бути виписані, зокрема, на операції з ліквідації основних засобів приєднаного колективного сільськогосподарського підприємства, за рішенням власника на суму балансової вартості цих основних засобів.
          Відповідно до пункту  120-1.2 статті 120-1 ПК України  відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого  статтею 201 цього Кодексу, податкової  накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.
          Тому відповідачем правомірно, на підставі п. 120-1.2 ст. 120-1 ПК України застосовано штрафні (фінансові) санкцій у розмірі 50% за відсутність реєстрації податкових накладних протягом граничного терміну реєстрації, про що відображено в акті перевірки та податкових повідомленнях-рішеннях.
          За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи.
          Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає за необхідне подану до суду апеляційну скаргу задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції, прийнявши нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
          Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
          Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
          Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
П О С Т А Н О В И В:

          Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС задовольнити.
          Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Самсунг Електронікс Україна Компані» відмовити.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

          Головуючий суддя                                                            І.О. Грибан

          Судді:                                                                                О.О. Беспалов

                                                                                          В.Ю. Ключкович

          (повний текст постанови складено 18.06.2021р.)