ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 квітня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/6742/20	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого - судді  Лукманової О.М. (доповідач),
          суддів:  Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,     
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року (суддя Прудник С.В., м. Дніпро, повний текст ухвали складено 29.09.2020 року) у справі № 160/6742/20, за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів на медичну допомогу та стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:
18.06.2020 року ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області (далі по тексту – відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо його порушення прав на соціальний захист, що включає право по зобов`язанню забезпечувати фінансування та виплачувати страхові витрати на діагностику для надання йому цілеспрямованої та ефективної медичної допомоги; зобов`язати відповідача відшкодовувати збитки на страхові витрати на ефективну медичну допомогу, що спрямована та складаються із профілактики, діагностики, лікування та реабілітації; визнати протиправними бездіяльність відповідача, які порушують права позивача на соціальний захист, що включає право по зобов`язанню забезпечувати фінансування та виплачувати страхові витрати на його медичну допомогу, у тому числі витрати на придбання ліків, на підставі виданих лікарями рецептів, санаторно-курортних карток, довідок або рахунків про їх вартість; зобов`язати відповідача відшкодовувати йому збитки на страхові витрати, на ефективну медичну допомогу, на придбання ліків, на підставі виданих лікарями рецептів, санаторно-курортних карток, довідок або рахунків про їх вартість; стягнути з відповідача кошти в сумі 1045,67 грн. на медичну допомогу на підставі виданої лікуючим лікарем невропатологом довідки про призначення лік та рахунків про вартість придбаних ним лік; стягнути з відповідача кошти на моральне відшкодування в сумі 4000 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 року повернуто позовну заяву.
                              Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апелянт вказував, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про необхідність повернення його позову з підстави невиконання ухвали суду від 15.07.2020 року, що одночасно, з підстави несплати судового збору. Оскільки має підстави для звільнення від сплати судового збору, надав довідку про розмір отриманої пенсії. Апелянт вказував, що суд першої інстанції неправомірно повернув його позов з підстав невиконання ухвали про надання подовженого строку для усунення недоліків позову, таку ухвалу не отримував, однак оскаржив її у апеляційному та касаційному порядку. Суд першої інстанції повинен був очікувати закінчення оскарження ухвали суду від 15.07.2020 року, проте повернув позовну заяву раніше ніж Верховний Суд висловився щодо її законності. Апелянт вказував, що ухвала про повернення позову є неправомірною з огляду на неправомірність ухвали від 15.07.2020 року, оскільки позивач є звільненим від сплати судового збору. Судом першої інстанції невірно зобов`язано позивача сплатити судовий збір за подання позовної заяви, оскільки  відповідно до умов Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх інстанціях звільняються особи за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Суд не врахував, що він звернувся з позовом який саме стосується питання відшкодування шкоди, просить суд зобов`язання відповідача відшкодовувати йому збитки на страхові витрати, на ефективну медичну допомогу, на придбання ліків, на підставі виданих лікарями рецептів тощо. Апелянт вказував, що шкода, заподіяна каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується у встановленому законодавством порядку, відшкодування шкоди здійснюється Фондом соціального страхування України. Апелянт вказував, що суд першої інстанції повертаючи позов, у зв`язку з несплатою судового збору проігнорував право позивача на звільнення від сплати судового збору. Суд першої інстанції поставив питання доступу до правосуддя у залежність від сплати судового збору. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції, повернув позовну заяву, у зв`язку, з тим, що ухвалою суду від 26.06.2020 року вказану заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти робочих днів, з моменту отримання копії ухвали, шляхом надання до суду уточненої позовної заяви із копією для вручення відповідачу із зазначенням відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, засвідчених копії документів для суду та для вручення відповідачу та третім особам; також ухвалою від 15.07.2020 року у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору було відмовлено, продовжено строк на усунення недоліків означеної позовної заяви та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти робочих днів, з моменту отримання копії ухвали, шляхом надання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. У зв`язку з невиконанням ухвали суду від 15.07.2020 року, позову підлягає поверненню. Про факт існування ухвали від 15.07.2020 року позивач був обізнаний. Суд першої інстанції вказував, що позивач став ініціатором судового процесу, вважаючи, що його права були порушені, у подальшому свідомо нехтував своїми процесуальними правами та обов`язками, не цікавившись станом розгляду його позовної заяви, процесуальна бездіяльність позивача не можете ставити під сумнів здійснення судочинства судом. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Суд вказував, що станом на 29.09.2020 ухвала про залишення позовної заяви без руху не виконана, недоліки позовної заяви позивачем не усунуті, жодних клопотань та/або заяв на адресу суду від позивача не надходило.
Як встановлено, 18.06.2020 року ОСОБА_1 подав до суду позов в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо його порушення прав на соціальний захист, що включає право по зобов`язанню забезпечувати фінансування та виплачувати страхові витрати на діагностику для надання йому цілеспрямованої та ефективної медичної допомоги; зобов`язати відповідача відшкодовувати збитки на страхові витрати на ефективну медичну допомогу, що спрямована та складаються із профілактики, діагностики, лікування та реабілітації; визнати протиправними бездіяльність відповідача, які порушують права позивача на соціальний захист, що включає право по зобов`язанню забезпечувати фінансування та виплачувати страхові витрати на його медичну допомогу, у тому числі витрати на придбання ліків, на підставі виданих лікарями рецептів, санаторно-курортних карток, довідок або рахунків про їх вартість; зобов`язати відповідача відшкодовувати йому збитки на страхові витрати, на ефективну медичну допомогу, на придбання ліків, на підставі виданих лікарями рецептів, санаторно-курортних карток, довідок або рахунків про їх вартість; стягнути з відповідача кошти в сумі 1045,67 грн. на медичну допомогу на підставі виданої лікуючим лікарем невропатологом довідки про призначення лік та рахунків про вартість придбаних ним лік; стягнути з відповідача кошти на моральне відшкодування в сумі 4000 грн.
Встановлено, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.06.2020 року позов залишено без руху, запропоновано  усунути недоліки позовної заяви протягом п`яти робочих днів, з моменту отримання копії ухвали, шляхом надання до суду: уточненої позовної заяви із копією для вручення відповідачу із зазначенням відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; засвідчені копії документів для суду та для вручення відповідачу та третім особам із проставленням на лицьовому боці у верхньому правому куті першого аркуша документа відмітки -  Копія  та у лівому нижньому куті документа -  Згідно з оригіналом. В ухвалі не вказувався як недолік позову не сплата позивачем судового збору. 
10.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про усунення недоліків позову, виклав уточнену позовну заяву із зазначенням відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, надав засвідчені копії документів для суду та для вручення відповідачу. У заяві просив суд звільнити його від сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2020 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, продовжено строк на усунення недоліків позовної заяви та запропоновано позивачу надати строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти робочих днів, з моменту отримання копії ухвали, шляхом надання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. 
Встановлено, що ухвалу від 15.07.2020 року було направлено судом ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку та до суду повернувся конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Також встановлено, що ОСОБА_1 не погодився з ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2020 року та оскаржив її в апеляційному порядку, ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.09.2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2020 року.
Встановлено, що ОСОБА_1 оскаржив ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 08.09.2020 року у касаційному порядку та постановою Верховного Суду від 29.01.2021 року у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 відмовлено, ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 08.09.2020 року змінено та викладено у наступні редакції: «Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2020 у справі за позовом ОСОБА_1 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, повернути заявнику. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 року повернуто позовну заяву ОСОБА_1 .
Згідно ч. 3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно ч. 1, ч. 2 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду:   адміністративного позову: фізичною особою або фізичною особою – підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Суд апеляційної інстанції вказує, що залишаючи позов ОСОБА_1 , без руху, ухвалою від 26.06.2020 року, суд першої інстанції не вказував на такий недолік позову як ненадання позивачем документу про сплату судового збору. Тобто при вирішені питання про відкриття провадження у справі чи залишення позову без руху через його недоліки, суд першої інстанції не ставив питання сплати або не сплати судового збору.
На відсутність сплати судового збору суд першої інстанції звернув увагу після надходження від ОСОБА_1 клопотання про звільнення від сплати судового збору при поданні позову. 
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.
Згідно ч. 7 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страхові виплати складаються із: страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого); страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; страхових витрат на медичну та соціальну допомогу. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень  Цивільного кодексу України  та  Кодексу законів про працю України.
          Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області стосуються  зобов`язання відшкодовувати збитки на страхові витрати на ефективну медичну допомогу, що спрямована та складаються із профілактики, діагностики, лікування та реабілітації;, щодо відшкодовування збитків на страхові витрати, на ефективну медичну допомогу, на придбання ліків, на підставі виданих лікарями рецептів, санаторно-курортних карток, довідок або рахунків про їх вартість, стягнення коштів на моральне відшкодування в сумі 4000 грн.
Варто вказати, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Згідно Довідки МСЕК № 3 серії 12ААА № 045240 від 02.11.2017 року, ОСОБА_1 встановлено безстроково ступінь втрати працездатності 30% у зв`язку з травмами одержаними ним у 1995 році та 1997 році. ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області.
Згідно ч. 1 ст. 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначається Законом України «Про судовий збір».
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у  частині першій  цієї статті.
Лише наявність умов, визначених вищевказаною статтею, не є безумовною підставою для звільнення заявника від сплати судового збору, у разі, якщо він не підтвердить належними та допустимими доказами своє скрутне матеріальне становище, яке не дозволяє йому сплатити судовий збір, або якщо його сплата призведе до погіршення майнового стану сторони.
Передбачено, що суд може звільнити від сплати судового збору визначене коло осіб. Від сплати судового збору можуть бути звільнені особи, перелік яких передбачено ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та у разі, якщо предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. 
Особа, яка звертається до суду, має право подати відповідне клопотання, в якому навести обставини щодо її майнового стану та, за наявності, обставини, з якими закон пов`язує можливість реалізації судом права зменшити тягар несення судових витрат у частині сплати судового збору. Такі обставини повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами. Звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення або зменшення розміру є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони. Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.
З заяви про звільнення від сплати судового збору вбачається, що станом на час подання позовної заяви, ОСОБА_1 не має можливості сплатити такий судовий збір. В матеріалах справи наявні, до заяви додано, докази скрутного матеріального становища заявника та відсутності коштів для сплати судового збору. ОСОБА_1 не має інших джерел доходу окрім пенсії.
Вказані доводи позивача були відхилені судом першої інстанції, про що суд зазначив, що позивачем не доведено, що він не має коштів для сплати судового збору. Суд фактично не дослідив обставин, зазначених скаржником і формально пославшись на те, що наведені у клопотанні обставини не свідчать про наявність підстав для звільнення від сплати судового збору, не вказав, які саме обставини і докази на підтвердження рівня майнового стану має надати позивач, враховуючи, що оцінка таким доказам надається саме судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно правових позицій Верховного Суду, висловленою у постановах від 22.11.2018 року у справі № 142/334/18, від 06.03.2019 року у справі №   815/5818/16, від 16.05.2019 року у справі № 591/1484/17 та від 31.07.2019 року у справі № 821/1896/15-а, суд має досліджувати всі докази при вирішенні питання про звільнення від сплати судового збору.
Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу, що КАС України  визначено принципи здійснення адміністративного судочинства, одним з яких є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішень суду. Даний принцип полягає в тому, що особам, які беруть участь у справі, а також іншим особам, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи чи інтереси, у випадках та порядку визначених цим Кодексом, надається право оскарження прийнятих судом рішень.
Виникла підстава, коли у зв`язку з помилковістю тверджень ухвали про продовження строку усунення недоліків, позовну заяву було повернуто. 
Необґрунтоване повернення позовної заяви, в даному випадку суперечить завданню адміністративного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного   Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини, за якою вимога сплатити судовий збір не порушує право заявників на доступ до правосуддя, оскільки судовий збір є певним законним обмежувальним заходом, який є формою регулювання доступу до суду, а також попередження подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів. Таке обмеження не може розглядатись як таке, що саме по собі суперечить пункту 1   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована згідно із   Законом України від 17 липня 1997 року №  475/97-ВР   та набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, який гарантує кожному право на розгляд його справи судом. Разом з тим, Суд вважає, що встановлюючи таке регулювання, Договірні держави користуються певною свободою розсуду; застосовані обмеження не повинні обмежувати доступ, що залишається індивідууму таким чином або в такій мірі, що сутність права порушується; обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6, якщо воно не переслідує законної мети і якщо не існує розумного співвідношення пропорційності між використаними засобами та метою, яку потрібно досягти; національні суди надають звільнення від судових зборів тим заявникам, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію (Marina v. Latvia, № 46040/07, пункт 50, 52); такі особливості, як здатність заявника сплатити судові збори, та стадія розгляду справи, враховуються при оцінці того, чи був порушений доступ до суду (Paykar Yev Haghtanak Ltd v. Armenia, № 21638/03, пункт 48); обмеження суто фінансового характеру, які абсолютно не пов`язані з перспективами успішності позову, повинні бути предметом особливо суворого розгляду з точки зору інтересів правосуддя (Podbielski and PPU Polpure v. Poland, №  39199/98, пункт 65; Wesolek.,  №  65860/12).
При розгляді справ ЄСПЛ встановлює, чи був, з однієї сторони, дотриманий баланс між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи, та з іншої - правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема, правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді; для того, щоб гарантувати такий справедливий баланс, та, власне, зберегти безперебійне функціонування судової системи, суди мають можливість звільнити від судового збору тих заявників, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію (справа «Шишков проти Росії» (Shishkov v. Russia), заява № 26746/05). Крім того, на переконання ЄСПЛ, при оцінюванні розміру судового збору слід обов`язково враховувати питання фінансової спроможності заявника його сплатити, а також обставини конкретної справи та стадію провадження (справа «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява №  28249/95); підставою для рішення суду про звільнення від сплати судового збору може бути майновий (фінансовий) стан особи (справа «ФК Мретебі проти Грузії» (FC Mretebi v. Georgia), заява № 38736/04).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що особі, в рівній мірі має бути забезпечено доступ до суду шляхом надання гарантій, що його позов буде розглянутий.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що суд першої інстанції повертаючи позовну заяву вказав, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду про залишення позову без руху. Проте, ОСОБА_1 було вчасно виконано вимоги ухвали від 26.06.2020 року, надано уточнений позов та належним чином звірені докази, додатки до позову. 
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено право заявника на звернення до суду, з огляду на те, що повернення позовної заяви унеможливлює її належний розгляд та захист прав позивача у разі, коли буде встановлено дійсність їх порушення.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду – скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 312, 315, 321, 322  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
п о с т а н о в и в:
                              Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
                              Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року у справі № 160/6742/20 – скасувати.
                              Справу № 160/6742/20 направити для продовження розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
                              Постанова суду Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова