СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2021 р.                                                                      Справа № 922/3427/20  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В. , суддя  Пушай В.І., 
за участю секретаря судового засідання Новікової Ю.В.,
за участю представників:
позивача – адвокат Квіцинська А.І., на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2145 від 27.09.2017 та довіреності № 01-46/72 від 04.01.2021; 
відповідача – Кічигіна С.С., на підставі наказу № 517-к від 31.07.2018 та довіреності  01-01-23/1237-21 від 11.03.2021; Журід А.Г., на підставі довіреності 01-01-23/1236-21 від 11.03.2021;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - АТ “Харківобленерго” (вх. № 824Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 03 лютого 2021 року  (повний текст складено 15.02.2021) у справі № 922/3427/20 
за  позовом  Акціонерне товариство “Харківобленерго”, м. Харків,
до Комунального підприємства “Харківводоканал”, м. Харків,
про стягнення 1 543 484,28 грн,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2020 року АТ “Харківобленерго” звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до КП “Харківводоканал”, в якому у зв`язку з неналежним виконанням умов договору про постачання електричної енергії № 1.01 від 03.01.2008 в частині розрахунків за електричну енергію, спожиту за період з листопада 2016 року по січень 2017 року просить стягнути з відповідача 1 543 484,28 грн, які складаються з: інфляційних витрати в сумі 670969,60 грн, нарахованих за період з 01.09.2019 по 31.08.2020; 3% річних в сумі 872514,68 грн, нарахованих за період з 13.08.2019 по 30.09.2020, та просить покласти судові витрати на відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, рішенням Господарського суду Харківської області від 16.04.2019 у справі № 922/4199/17, залишеним без змін Постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2019, зобов`язано АТ "Харківобленерго" здійснити перерахунок вартості спожитої електричної енергії КП "Харківводоканал" у період з листопада 2014 року по жовтень 2017 року у відповідності до договору про постачання електричної енергії від 03.01.2008 № 1.01, шляхом застосування тарифів для І (першого) класу напруги за всіма точками продажу незалежно від ступенів напруги та відобразити його в рахунках за листопад, грудень 2014 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2015 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2016 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2017 року. На виконання зазначеного рішення АТ "Харківобленерго" перерахувало нарахування за електричну енергію, зокрема за період з листопада 2016 року по січень 2017 року, який є спірним у справі № 922/3427/20. Після проведення перерахунку 06.08.2019, АТ "Харківобленерго" направило КП "Харківводоканал" нові рахунки на оплату за електричну енергію, спожиту за період з листопада 2016 року по січень 2017 року, однак відповідач вказані рахунки не оплатив, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення інфляційних витрат в сумі 670969,60 грн та 3% річних в сумі 872514,68 грн.
В процесі розгляду справи 01.02.2021 відповідач звернувся до Господарського суду Харківської області з заявою про зменшення розміру нарахованих позивачем 3% річних на 90% (том 3 а.с. 202-205). Заяву обґрунтовує з посиланням на висновки, викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 902/417/18 від 18.03.2020. Зазначає про наявність виняткових обставин, зокрема скрутного фінансового становища підприємства відповідача, яке є причиною неналежного виконання ним зобов`язання за договором про постачання електричної енергії від 03.01.2008 № 1.01. Посилається на те, що підприємство відповідача є збитковим та не в повному обсязі отримує розрахунки з населення за надані послуги з водовідведення, а стан заборгованості станом на 01.11.2020 складає понад 630 млн грн, крім цього, згідно звіту за фінансові результати за 9 місяців 2020 року, збитки підприємства становлять приблизно 22 млн грн, проте відповідач намагається розрахуватись з АТ "Харківобленерго" за надані послуги.   
Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.02.2021 у справі                   № 922/3427/20 (суддя Новікова Н.А.) позов задоволено частково. За заявою відповідача зменшено нараховані позивачем 3% річних на 90%. Стягнуто з відповідача на користь позивача 87019,71 грн 3% річних, 670969,60 грн інфляційних витрат та судовий збір у сумі 23117,50 грн. В решті позову відмовлено.
Зазначене рішення мотивовано тим, що рішенням Господарського суду м. Києва від 05.12.2019 у справі № 910/4218/17 за позовом АТ “Харківобленерго” до КП “Харківводоканал” про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію за період з листопада 2016 року по січень 2017 року позовні вимоги задоволено,  стягнуто з КП “Харківводоканал” на користь АТ “Харківобленерго” суму боргу               28 318 783,81 грн. Вказаним рішенням встановлено, що саме 06.08.2019 позивачем виставлені відповідачу рахунки на оплату заборгованості за період з листопада 2016 року по січень 2017 року. Рішення Господарського суду м. Києва від 05.12.2019 у справі № 910/4218/17 залишене без змін Постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2020 та Постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 18.09.2020, а відтак встановлені в ньому обставини в силу статті 75 ГПК України доказуванню не підлягають. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав зобов`язання щодо сплати заборгованості за поставлену електроенергію протягом 5 операційних днів з моменту отримання рахунків до 13.08.2019 - строку, визначеного п. 5 додатку № 2 до договору про постачання електричної енергії № 1.01. Тому позивач на підставі п. 4.2.1 договору від 03.01.2008 та ст. 625 ЦК України нарахував інфляційні в сумі 670969,60 грн за період прострочення з 01.09.2019 по 31.08.2020 та 3% річних у сумі 872514,68 грн за період прострочення з 13.08.2019 по 30.09.2020. Суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних, оскільки у відповідності до умов договору останнім днем оплати заборгованості є 13.08.2019, а відтак розрахунок повинен був здійснюватись позивачем з 14.08.2019 по 30.09.2020, у зв`язку з чим суд визнає вимоги щодо стягнення 2327,57 грн необґрунтованими. Дослідивши поданий позивачем розрахунок інфляційних, суд встановив, що заявлені до стягнення з відповідача 670969,00 грн інфляційних витрат за період прострочення з 01.09.2019 по 31.08.2020 нараховані позивачем відповідно до вимог закону та умов договору, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Посилаючись на висновки, викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 902/417/18 від 18.03.2020, та надмірність санкцій порівняно зі збитками кредитора, місцевий господарський суд, дійшов висновку про доцільність застосування ст. 233 ГК України та задовольнив заяву відповідача про зменшення розміру нарахованих позивачем 3% річних на 90%, тобто до 87019,74 грн.
Повний текст зазначеного рішення складено 15.02.2021.
АТ “Харківобленерго” (позивач) 04.03.2021 звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обгрунтовання апеляційної скарги посилається на неправомірне зменшення розміру нарахованих позивачем 3% річних на 90% з посиланням на ст. 233 ГК України. Вважає, що суд не мав підстав для застосування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18. Зазначає, що правовідносини у справі № 902/417/18 та у справі  № 922/3427/20 відрізняються своїми обставинами, матеріали справи не містять  жодного доказу на підтвердження неспівмірності розміру основного боргу                       28 318 783,81 грн та інфляційних витрат і 3% у загальній сумі 1    543 484,28 грн, тому зменшення суми 3% річних призвело до порушення розумного балансу між інтересами боржника та кредитора.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 у справі № 922/3427/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача, встановлено строк до 09.04.2021 для подання відзиву, заяв та клопотань по апеляційній скарзі, призначено розгляд справи на 12.04.2021 о 14:10.
КП «Харківводоканал» (відповідач) надав відзив на апеляційну скаргу (вх. № 3975 від 06.04.2021), в якому не погоджується з доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду 1-ї інстанції залишити без змін. Зазначає, що розглядаючи справу № 902/417/18, Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок про можливість застосування положень ст. 233 ГК України до відносин щодо стягнення відсотків річних, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України: у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь   у  зобов`язанні;   не  лише  майнові,   але   й   інші   інтереси   сторін.
У судовому засіданні 12.04.2021 оголошено перерву до 19.05.2021 о 12:00.
Розглянувши матеріали справи та дослідивши доводи, викладені в апеляційній скарзі позивача та відзиві на апеляційну скаргу відповідача, вислухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та дотримання норм процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача та скасування рішення місцевого господарського суду в частині зменшення розміру нарахованих позивачем 3% річних на 90%, зважаючи на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 03.01.2008 між Акціонерною компанією “Харківобленерго” (постачальником) та Комунальним підприємством “Виробничо-технологічне підприємство “Вода” (споживачем) укладено договір про постачання електричної енергії № 1.01, згідно з умовами якого постачальник постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід`ємними частинами.
Відповідно до п. 9.4 договору про постачання електричної енергії від 03.01.2008 № 1.01, договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31.12.2008. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.
Враховуючи, що жодною зі сторін не було заявлено про припинення дії договору або перегляд його умов, зазначений договір був продовжений на наступні роки, зокрема до 31.12.2018.
Під час дії договору, згідно з рішенням Харківської міської ради Харківської області від 12.01.2011 № 132/11 Комунальне підприємство “Виробничо-технологічне підприємство “Вода” було реорганізоване шляхом приєднання до Комунального підприємства каналізаційного господарства “Харківкомуночиствод” перейменоване на Комунальне підприємство “Харківводоканал” (відповідач). Акціонерна компанія “Харківобленерго” 07.06.2018 у відповідності до Закону України “Про акціонерні товариства” змінила назву на Акціонерне товариство “Харківобленерго” (позивач).
У відповідності до пункту 6 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 “Про затвердження правил роздрібного ринку електричної енергії”, з 01.01.2019 по теперішній час договір про постачання електричної енергії від 03.01.2008 № 1.01 продовжує свою дію лише в частині регулювання відносин щодо заборгованості з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо. В іншій частині договір припинив свою дію.
На підставі показників засобів обліку електричної енергії та умов додатка № 2 “Порядок розрахунків” (у відповідності до додатку 3.1 “Перелік місць встановлення розрахункових приладів обліку та тарифів, що застосовуються при проведенні розрахунків за спожиту електричну енергію”) оформлюється звіт про обсяг спожитої електричної енергії у формі додатку № 9 “Звіт про обсяги спожитої за розрахунковий період електричної енергії” цього Договору (п. 7.5 Договору), зазначений звіт про обсяги спожитої електричної енергії за розрахунковий період за встановленою формою Споживач зобов`язаний щомісяця у встановлений Договором строк надавати Постачальнику (п. 2.3.2 Договору).
Відповідно до п. 2.3.3 Договору, Споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії та інші нарахування згідно з умовами додатка 2 “Порядок розрахунків” (ч. 2 п. 10.2 Правил користування електричною енергією” (далі Правила) які діяли в період виникнення зобов`язань по Договору).
Згідно п. 5 додатку № 2 “Порядок розрахунків” до Договору, остаточний розрахунок Споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого Постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показниками розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом). За результатами розрахункового періоду споживачем та постачальником електричної енергії визначається фактичний обсяг поставленої споживачу електричної енергії та оформлюється Додаток № 20 “Акт про використану електричну енергію”.
Для проведення остаточного розрахунку Споживач протягом 3 (трьох) робочих днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділі “Харківенергозбут” рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений Споживачем протягом 5 (п`яти) операційних днів з дня його отримання. В разі неявки Споживача для отримання рахунку Постачальник направляє рахунки Споживачу рекомендованим листом. У такому разі рахунок вважається отриманим Споживачем з дня його відправлення.
На підставі договору про постачання електричної енергії від 03.01.2008 № 1.01 позивач - АТ “Харківобленерго” у період з листопада 2016 року по січень 2017 року поставив відповідачу - КП “Харківводоканал” електричну енергію в обсягу: у листопаді 2016 року - 21308624 кВт/год;           у грудні 2016 року - 23379117 кВт/год;           у січні 2017 року - 22622756 кВт/год.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 16.04.2019 у справі № 922/4199/17, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2019, зокрема зобов`язано АТ "Харківобленерго" здійснити перерахунок вартості спожитої електричної енергії КП "Харківводоканал" у період з листопада 2014 року по жовтень 2017 року (до якого входить спірний у справі № 922/3427/20 період з листопада 2016 року по січень 2017 року), у відповідності до договору від 03.01.2008 № 1.01 про постачання електричної енергії, шляхом застосування тарифів для 1 (першого) класу напруги за всіма точками продажу незалежно від ступенів напруги та відобразити його в рахунках за листопад, грудень 2014 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2015 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2016 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2017 року. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2019 у справі № 910/4218/17, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2020 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.09.2020, стягнуто з КП "Харківводоканал" на користь АТ "Харківобленерно" 28318783,81 грн боргу за спожиту електричну енергію по договору від 03.01.2008 № 1.01 про постачання електричної енергії за період з листопада 2016 року по січень 2017 року (який є  спірним у справі № 922/3427/20), з посиланням на те, що АТ "Харківобленерно" на виконання рішення Господарського суду Харківської області від 16.04.2019 у справі № 922/4199/17, яке набрало законної сили, було здійснено перерахунок вартості спожитої електричної енергії КП "Харківводоканал" у період з листопада 2016 року по січень 2017 року з урахуванням належного класу споживання електроенергії, та після проведення перерахунку 06.08.2019 АТ "Харківобленерно" виставило КП "Харківводоканал" рахунки за електричну енергію, спожиту за період з листопада 2016 року по січень 2017 року.
Згідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
На підставі зазначеного, у відповідності до умов п. 5 додатку № 2 “Порядок розрахунків” до договору про постачання електричної енергії від 03.01.2008 № 1.01 відповідач повинен був оплатити рахунки позивача на оплату заборгованості за період з листопада 2016 року по січень 2017 року (включно) протягом 5 операційних днів до 13.08.2019.
Докази про здійснення між сторонами остаточного розрахунку за електричну енергію в строки, визначені п. 5 додатку № 2 до договору про постачання електричної енергії від 03.01.2008 № 1.01 у матеріалах справи відсутні. 
З наданих позивачем розрахунків позовних вимог вбачається, що відповідачем після закінчення строку для здійснення оплати за спожиту електричну енергію  частково погашено заборгованість по договору від 03.01.2008 № 1.01 за період з листопада 2016 року по січень 2017 року на суму 3 700 000,0 грн, а саме: 26.11.2019 - 1    000 000,0 грн; 28.11.2019 – 1    500 000,0 грн та 29.11.2019 – 1    200 000,0 грн. 
Внаслідок порушення строків оплати, позивач нарахував інфляційні в сумі 670969,60 грн за період прострочення з 01.09.2019 по 31.08.2020 та 3% річних в сумі 872514,68 грн за період прострочення з 13.08.2019 по 30.09.2020, з урахуванням здійснених відповідачем платежів від 26.11.2019, 28.11.2019 та 29.11.2019.
Згідно з ч. 1 ст. 610 Цивільного Кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного Кодексу України).
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних, навіть, якщо умовами договору не передбачено стягнення інфляційних та 3% річних.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). 
За змістом рекомендацій, викладених в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ", сукупний коефіцієнт інфляції за певний період визначається шляхом перемноження місячних індексів інфляції цього періоду.
Кількість місячних індексів інфляційної індексації в межах визначеного з урахуванням пп. а) та б) проміжку часу (перемноження яких між собою утворюють сукупний коефіцієнт    ругий множник), визначається кількістю цілих місяців, впродовж яких існувала непогашеним відповідна сума грошового зобов`язання    тобто починаючи з наступного, за місяцем дати початку відліку періоду, і завершуючи місяцем, що передує місяцю, в якому відбулося погашення. При цьому, принциповим є врахування індексів виключно за цілі місяця існування прострочення певної суми, оскільки зі змісту п. 6 Методики, затвердженої Наказом Державного комітету статистики № 265 від 27.07.2007, однозначно випливає, що    мінімальний період застосування індексу    є саме повний місяць, за який він розрахований, оскільки відсутні будь-які підстави стверджувати про знецінення коштів на відповідній коефіцієнт індексу за частину такого місяця. 
Означений висновок узгоджується із правовою позицією з цього приводу, сформульованою Верховним Судом у постанові № 910/9938/17 від 10.10.2018.
З огляду на викладене, перевіривши наданий позивачем розрахунок  інфляційних (том 2 а.с. 222), з урахуванням здійснених відповідачем платежів від 26.11.2019 на суму 1    000 000,0 грн, від 28.11.2019 на суму 1    500 000,0 грн та від 29.11.2019 на суму 1    200 000,0 грн, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що зазначений розрахунок є вірним, тому погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних в сумі 670969,60 грн за період прострочення з 01.09.2019 по 31.08.2020.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Початком відліку періоду прострочення відповідної суми грошового зобов`язання (моментом прострочення), що становить базу нарахування (перший множник), у відповідності до   ст. 253 Цивільного кодексу України, є день, наступний після визначеної (кінцевої) дати платежу.
Відповідно до положень п. 6 додатку № 2 “Порядок розрахунків” до договору про постачання електричної енергії від 03.01.2008 № 1.01, у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним додатком нарахувань постачальник проводить споживачу нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати, зокрема 3% річних з простроченої суми.
Згідно з наданим до позовної заяви розрахунку 3% річних (том 2 а.с. 221), позивач, врахувавши здійснені відповідачем платежи від 26.11.2019 на суму                 1   000 000,0 грн, від 28.11.2019 на суму 1   500 000,0 грн та від 29.11.2019 на суму            1 200 000,0 грн, просить стягнути з відповідача 3% річних на загальну суму 872514,68 грн, зокрема: 246722,55 грн, нарахованих за період з 13.08.2019 по 26.11.2019; 4490,76 грн, нарахованих за період з 27.11.2019 по 28.11.2019; 2122,09 грн, нарахованих за 29.11.2019 та 619179,28 грн за період з 30.11.2019 по 30.09.2020. 
Перевіривши наданий в обгрунтування позовних вимог розрахунок 3% річних, колегія суддів встановила, що позивачем помилково нараховано 3% річних, починаючи з 13.08.2019, що є останнім днем строку для оплати рахунків, виставлених 06.08.2019 позивачем (протягом 5 операційних днів), визначеного п. 5 додатку № 2 “Порядок розрахунків” до договору від 03.01.2008 № 1.01, у зв`язку з чим вимоги в частині стягнення 3% річних, нарахованих за 13.08.2019 в сумі 2327,57 грн, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Зважаючи на викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про обгрунтованість вимог в частині стягнення 3% річних на суму 870197,11 грн за загальний період з 14.08.2019 по 30.09.2020.
Втім, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком  місцевого господарського суду про задоволення заяви відповідача про зменшення розміру нарахованих позивачем 3% річних на 90%, оскільки покладені судом в основу свого рішення висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що розглядається. 
За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. 
Подібний правовий висновок сформульований, зокрема в постановах Великої Палати Верховного Суду від 09.02.2021 у справі № 520/17342/18, від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц та від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.35 постанови).
Разом з тим, вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру процентів річних, що підлягають стягненню з боржника за прострочення грошового зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду у справі № 902/417/18 виходила з правовідносин сторін у справі, де сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання грошових зобов`язань у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також п. 5.5 договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, і встановили її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом    дев`яноста календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем,    та дев`яносто шести відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів. З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, збільшення сторонами в п. 5.5 договору процентної ставки на рівні 40% та 90% не відповідає принципу справедливості. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, відсотки нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов`язання, що підпадає під визначення ч. 3 ст. 549 ЦК України, сторони вже визначили окремо в договорі пеню в розмірі двох облікових ставок Національного Банку України від несплаченої покупцем суми за кожен день прострочення за той самий період.
Зважаючи на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, Велика Палата Верховного Суду вважає справедливим і таким, що відповідає обставинам справи № 902/417/18, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які були присуджені до стягнення. 
За приписами ч. 3    ст. 509 ЦК України   зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а ч. 1 ст. 627 ЦК України    визначено, що відповідно до   ст.  6 цього Кодексу   сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених   ст. 3 ЦК України, які обмежують свободу договору,встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.
Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
Главою 24 ГК України    загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.
Відповідно до встановлених судами обставин у справі № 902/417/18, за змістом пункту 5.5 укладеного сторонами договору, положень статті    611    та частини третьої статті    692, статті    625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.
У справі № 922/3427/20, що переглядається, сторони в договорі передбачили обов`язок споживача у разі несвоєчасної оплати заборгованості за договором сплатити 3% річних з простроченої суми за весь час прострочення, у тому числі за день оплати (п. 6 додатку № 2 “Порядок розрахунків” до договору про постачання електричної енергії від 03.01.2008 № 1.01).
За приписами ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до    ст. 6    цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).
Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
За приписами ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,     інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідач - КП “Харківводоканал” свідомо підписав договір про постачання електричної енергії від 03.01.2008 № 1.01 та додатки до зазначеного договору, погодивши всі істотні умови, зокрема щодо порядку та строків внесення споживачем оплат за спожиту електричну енергію та відповідальність за прострочення оплат, тобто взяв на себе зобов`язання належним чином виконувати умови договору. Але, протягом значного періоду відповідач систематично не здійснював оплату за спожиту електричну енергію по договору від 03.01.2008 № 1.01 за період з листопада 2016 року по січень 2017 року, що і стало підставою для звернення позивача до місцевого господарського суду з даним позовом.
Крім того, судова колегія зазначає, що належна до стягнення сума 3% річних (870197,11 грн) не є надмірно великою у порівнянні із заборгованістю, на яку нараховано 3% річних (28318783,81 грн) та не може бути несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем.
Таким чином, правовідносини, що склалися між сторонами спору у справі № 922/3427/20 та у справі № 902/417/18, на яку посилається відповідач в обгрунтування заяви про зменшення розміру 3% річних, не є подібними, оскільки різними є встановлені судами фактичні обставини справ, що сформували зміст спірних правовідносин та вплинули на їх правове регулювання. Отже відсутні підстави для застосування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, до правовідносин що складись між позивачем та відповідачем у справі, що розглядається.
Зважаючи на викладене, апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню в частині задоволення заяви відповідача про зменшення розміру 3% річних на 90% та стягнення з відповідача на користь позивача 87019,71 грн 3% річних, з прийняттям в цій частині нового рішення, яким відмовити в задоволенні заяви відповіача про зменшення розміру 3% річних на 90%, стягнути з відповідача 3% річних в сумі 870197,11 грн.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 76, ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України,     суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених  вимог.
За приписами ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу, у разі ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення у справі, цей суд змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, п. 2 ч. 1 та ч. 14 ст. 129, ч. 1 ст. 254, ст.ст. 269,    270, ч. 1 ст. 273, п. 2 ч. 1 ст. 275, п. 4 ч. 1    ст. 277, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача - АТ “Харківобленерго” задовольнити.
Рішення Господарського суду Харківської області від 03 лютого 2021 року  у справі № 922/3427/20 скасувати в частині зменшення розміру 3% річних на 90% до 87019,74 грн.
Прийняти в цій частині нове рішення. 
Стягнути з Комунального підприємства “Харківводоканал” (61013, м. Харків, вул. Шевченка, буд 2, код ЄДРПОУ 03361715) на користь Акціонерного товариства “Харківобленерго” (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, код ЄДРПОУ 00131954, р/р НОМЕР_1 ПАТ “Мегабанк”) 870197,11 грн 3% річних.
В іншій частині рішення залишити без змін. 

Стягнути з Комунального підприємства “Харківводоканал” (61013, м. Харків, вул. Шевченка, буд 2, код ЄДРПОУ 03361715) на користь Акціонерного товариства “Харківобленерго” (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, код ЄДРПОУ 00131954, р/р НОМЕР_1 в ПАТ “Мегабанк”) судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви сумі 23117,5 грн та за подання апеляційної скарги в сумі 34676,25 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з ч. 1 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 27.05.2021 у відповідності до вимог ч. 6 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України. 

Головуючий суддя                                                                    Н.М. Пелипенко

Суддя                                                                                           С.В. Барбашова  

Суддя                                                                                           В.І. Пушай