УХВАЛА

12 квітня 2021 року  
Київ
справа №640/17491/19
адміністративне провадження №К/9901/9986/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Желєзного І.В. та Рибачука А.І., перевіривши касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування"
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2021 року у справі
за позовом Акціонерного товариства "Укргазвидобування" 
до Державної служби геології та надр України 
про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправною бездіяльності,
УСТАНОВИВ:
22 березня 2021 року Акціонерне товариство "Укргазвидобування" (далі також - скаржник, позивач), звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2021 року.
Як вбачається з оскаржуваних судових рішень та матеріалів касаційної скарги, предметом розгляду у даній справі є визнання протиправним та скасування наказу Державної служби геології та надр України "Про прийняте рішення щодо надання спеціального дозволу на користування надрами" від 16 серпня 2019 року № 287; визнання протиправною бездіяльність Державної служби геології та надр України щодо невидання наказу про видачу Акціонерному товариству "Укргазвидобування" спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислову розробку родовищ, з подальшим видобуванням нафти і газу (промислова розробка родовищ) Білоцерківської площі, розташованої в межах Тячівського та Рахівського районів Закарпатської області, строком дії на 20 років за заявою, поданою листом від 23 березня 2017 року № 3/2-01-2520; зобов`язання Державної служби геології та надр України видати наказ про надання Акціонерному товариству "Укргазвидобування" спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислову розробку родовищ, з подальшим видобуванням нафти і газу (промислова розробка родовищ) Білоцерківської площі, розташованої в межах Тячівського та Рахівського районів Закарпатської області, строком дії на 20 років за заявою, поданою листом від 23 березня 2017 року № 3/2-01-2520, та видати Акціонерному товариству "Укргазвидобування" спеціальний дозвіл на користування надрами з метою геологічного вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислову розробку родовищ, з подальшим видобуванням нафти і газу (промислова розробка родовищ) Білоцерківської площі, розташованої в межах Тячівського та Рахівського районів Закарпатської області, строком дії на 20 років.
08 лютого 2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" від 15 січня 2020 року № 460-IX.
У зв`язку з цим, відповідно до частин першої та четвертої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
В обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що оскаржувані судові рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.
На підтвердження своїх доводів у касаційній скарзі відповідач вказує, що в оскаржуваних судових рішеннях суди неправильно застосували норми процесуального права, а саме положення пункту 4 частини першої статті 238, статей 382, 383 КАС України, а також порушили норми матеріального права, а саме частину другу статті 19 Конституції України, статтю 1 Закону України "Про нафту і газ" від 12 липня 2001 року № 2665-III (далі - Закон № 2665-III), частину п`яту статті 16 Кодексу України про надра, пункти 8, 9, 25 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року № 615 (далі - Порядок № 615), частину п`яту статті 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" від 06 вересня 2005 року № 2806-IV (далі - Закон № 2806-IV). У зв`язку з чим дійшли неправомірного висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.
Скаржник стверджує, що суд апеляційної інстанції, при прийнятті оскаржуваного рішення у справі, застосував положення пункту 4 частини першої статті 238 КАС України без урахування висновку Верховного Суду від 06 серпня 2020 року у справі № 804/3940/17 (позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави і предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору), у зв`язку із чим дійшов неправильного висновку про наявність судового рішення, яке набрало законної сили між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав позову.
Крім того, у касаційній скарзі касатором зазначено про неврахування судами висновку Верховного Суду у постанові від 18 червня 2020 року у справі № 820/4556/17, який полягає у тому, що необхідність звернення до суду з новим позовом про зобов`язання суб`єкта владних повноважень ухвалити конкретне рішення на користь позивача, як виняток, може виникнути, якщо суб`єкт владних повноважень ухвалить рішення за результатами повторного розгляду, яким особі повторно буде відмовлено без врахування висновків суду або з інших підстав, яким суд не надавав оцінки раніше. 
Також скаржник вказує, що касаційна скарга стосується питання права яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики у спорах щодо застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення на користь позивача.
Таким чином, проаналізувавши підстави, на яких подано касаційну скаргу, доводи скаржника зазначені в обґрунтування необхідності прийняття її до розгляду касаційним судом, враховуючи складність та предмет спору, колегія суддів погоджується з необхідністю здійснити касаційний перегляд рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2021 року, з метою з`ясування правильності застосування судами положення пункту 4 частини першої статті 238, статей 382, 383 КАС України, частини другої статті 19 Конституції України, статті  1 Закону № 2665-III, частини п`ятої статті 16 Кодексу України про надра, пунктів 8, 9, 25 Порядку № 615, частини п`ятої статті 4-1 Закону № 2806-IV. Колегія суддів також перевірить необхідність врахування при вирішенні спірних правовідносин висновків Верховного Суду, висловлених у постановах від 18 червня 2020 року у справі № 820/4556/17 та від 06 серпня 2020 року у справі № 804/3940/17.
Касаційна скарга подана у строк, передбачений статтею 329 КАС України, відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні. 
Керуючись статтями 248, 328, 334, 335, 338, 355, 359 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства "Укргазвидобування" до Державної служби геології та надр України про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправною бездіяльності.
2. Витребувати з Окружного адміністративного суду справу № 640/17491/19.
3. Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів (за їх наявності) разом з ухвалою про відкриття касаційного провадження.
4. Встановити для учасників справи строк до 30 квітня 2021 року для подання до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу (у формі, встановленій частинами першою та другою статті 338 КАС України з висловленням позиції стосовно кожної з підстав касаційного оскарження: неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права), доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
5. Роз`яснити учасникам справи, що у разі не виконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, суд, відповідно до статті 149 КАС України, може застосувати заходи процесуального примусу.
6. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                              Я.О. Берназюк
                                                                                                              І.В. Желєзний
                                                                                                              А.І. Рибачук