ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

08 квітня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 738/1157/20
Головуючий у першій інстанції – Волошина Н. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/67/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
головуючого судді  - Губар В.С.,
суддів: Онищенко О.І., Скрипки А.А.

Позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» 
Відповідач – ОСОБА_1 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за апеляційною скаргою  Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
місце ухвалення судового рішення – м. Мена Чернігівської області
дата складання повного тексту судового рішення – 02 листопада 2020 року
                                           ВСТАНОВИВ:
У вересні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення  заборгованості за кредитним договором  № б/н від 23.04.2013 року у розмірі 16316,11 грн., яка виникла станом на 05.08.2020 року.
Позовна заява  мотивована тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» та підписав Заяву № б/н від 23.04.2013 року,  висловивши свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між сторонами Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується, що він повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.
Банк посилається, що відповідачеві відкрито кредитний рахунок (підтверджується випискою по рахунку) та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у Довідці про зміну умов кредитування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2000,00 грн.
Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі та надав ОСОБА_1 можливість розпоряджатися кредитними коштами на передбачених Договором  умовах та в межах встановленого кредитного ліміту.  Проте, у порушення умов кредитного договору, боржником своєчасно кредитна заборгованість не погашена,  внаслідок чого у відповідача перед банком утворилась заборгованість. 
Ураховуючи внесені кошти на погашення заборгованості за кредитним договором, заборгованість ОСОБА_1 за кредитом станом на 05.08.2020 року становить: 16361,11 грн, з яких: 2046,99 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 2046,99 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 985,28 грн. – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 13328,84 грн. – нарахована пеня; 0,00 грн. – нарахована комісії.

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2020 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що наявність судового рішення про відмову банку у задоволенні позову до ОСОБА_1 ,  не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог банку у цій справі, оскільки рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 13 січня 2020 року, відмовлено в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 з підстав не надання доказів, визначених ст. ст. 76-81 ЦПК України.
Посилається, що після отримання кредитної картки відповідач  активував картку, користувався нею та отримував кредитні кошти з власної ініціативи.
Користування відповідачем кредитними коштами підтверджується розрахунком заборгованості, випискою по рахунку, довідками про надані картки та зміну умов кредитування.
Наголошує, що банківська виписка по картковому рахунку має статус первинного документа, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Мінюсту від 12.04.12 р. № 578/5.
  Посилається, що відповідач користувався кредитними коштами і після перевипуску картки, знімав кошти в банкоматах, розраховувався за товари і послуги, частко погашав заборгованість та продовжував користуватись кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці.
Вважає, що відповідач підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з Умовами та правилами  надання банківських послуг та Тарифами банку, розміщені на офіційному сайті банку privatbank.ua, складає Договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві.
Наголошує, що оскільки отримані та використані кошти позичальником в добровільному порядку не повернуті, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

У встановлений апеляційним судом строк відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не подавався.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У зв`язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
  За правилами  ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Датою постановлення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено,  що  ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» та підписав заяву № б/н від 23.04.2013 року отримання банківських послуг (а.с. 13).
У заяві вказано, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Зазначено, що відповідач ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, екземпляр договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту www.privatbank.com.ua. Також підписанням відповідач підтвердив, що ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами надання послуги «Картка універсальна Gold» та згоден оформити дану послугу. Підписуючи дану заяву, він надав згоду на обробку банком всіх персональних даних з метою і на умовах, встановлених в договорі про надання банківських послуг. Підтвердив, що повідомлений про свої права, пов`язані зі зберіганням, обробкою її персональних даних, визначених діючим законодавством, про мету збору даних та осіб, яким передаються його персональні дані. Зазначив, що не планує здійснювати угоди за дорученням третіх осіб та в інтересах третіх осіб. Можливість вирішального впливу зі сторони других осіб на проведення нею фінансових операцій відсутні. У випадку появи такої особи (контролера) зобов`язаний повідомити про це банк.  Пам`ятку клієнта, яка містить, в тому числі, Тарифи і основні умови обслуговування та кредитування отримав та ознайомився з її умовами під розпис (а.с. 13 зворот).
  Судом встановлено, що ця анкета-заява не містить ніякої інформації про розмір виданого і отриманого відповідачем  кредиту, не містить умов і строків повернення кредиту, не містить інформації про  встановлений кредитний ліміт, про розмір відсотків за користування кредитом, які б були погоджені сторонами. Не вказано також, коли конкретно  відповідачем кредит був отриманий і у якому розмірі.
На підтвердження користування отриманими кредитними коштами ОСОБА_1 , Банк посилається на банківську виписку  по рахунку (а.с. 49-53).
Згідно з наданим АТ КБ «ПриватБанк» розрахунком заборгованості за період з 23.04.2013 року по 05.08.2020 року, заборгованість  відповідача за кредитним договором б/н від 23.04.2013 року становить 16361,11 грн. і складається із заборгованості:  за  простроченим тілом кредита – 2046,99 грн., за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України – 985,28 грн., пені – 13328,84 грн. (а.с. 6-10).
Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» без номера та дати, яка підписана представником банку без зазначення його прізвища, ім`я та по батькові, ОСОБА_1 на підставі кредитного договору № б/н видані картки:  № 5211537446456753, відкрита 23 квітня 2013 року, строк дії – до 10/16; № НОМЕР_1 , відкрита 06 травня 2017 року, строк дії – до 05/21; № НОМЕР_2 , відкрита 16 травня 2017 року, строк дії – до 05/21;  № НОМЕР_3 , відкрита 16 серпня 2017 року, строк дії – до 08/21 (а.с. 11).
Також згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк»  про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , були встановлені такі ліміти: 23.04.2013 року – 0,00 грн., 28.11.2015 року – 2000 грн., 16.08.2018 року – 0,00 грн. Старт карткового рахунку відбувся 23.04.2013 року (а.с. 12).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, враховуючи положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, виходив з того, що рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 13 січня 2020 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.04.2013 року.
За висновком суду, з 22 липня 2019 року по 05 серпня 2020 року відповідач не користувався кредитними коштами.  Проте,  банк   автоматично самостійно  погашав прострочену заборгованості, що підтверджується випискою по рахунку відповідача.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується  апеляційний суд, враховуючи наступне.
Згідно приписів статті 12, частин першої, п`ятої – шостої статті 81, частини першої статті 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
З матеріалів справи убачається, що рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 13 січня 2020 року, відмовлено у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №б/н від 23 квітня 2013 року у розмірі 14687 грн 24 коп., з яких: 0 грн 00 коп. – тіло кредиту; 2740 грн 99 коп. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн 00 коп. – заборгованість за нарахованими відсотками; 8920 грн 67 коп. – нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1850 грн – заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500 грн. штраф (фіксована частина), 675,58 грн. – штраф (процентна складова) (а.с. 84-85, 86-90).
Зазначені судові рішення набрали законної сили і за правилами ч. 4 ст. 82 ЦПК України є преюдиційними при вирішенні цієї справи.
Відмовляючи в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», суди виходили з того, що у заяві позичальника від 23 квітня 2013 року процентна ставка не зазначена, в ній відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру; Умови та правила надання батьківських послуг, які додані до матеріалів справи не можуть бути підставою для стягнення відсотків за користування кредитом, нарахованої пені, штрафів, оскільки позивачем не було надано доказів, що саме додані до позову Умови та Правила надання батьківських послуг у Приватбанку діяли на час підписання відповідачем заяви приєднання, та саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку ознайомлювався відповідач та погоджувався з ними; фактично отримані та використані відповідачем кошти повернуті в добровільному порядку.
Також, за висновками судів, позивачем не долучено до позовної заяви належні та допустимі докази, визначені ст.ст.76-81 ЦПК України, тому АТ КБ «ПриватБанк» не доведено, що під час підписання заяви-анкети позичальника відповідач приєднався до договору на конкретних умовах, отримав банківські послуги у вигляді кредитних коштів, а також що відповідач допустив заборгованість.
Враховуючи викладене, апеляційний суд знаходить, що АТ КБ «ПриватБанк», звернувся у вересні 2020 року з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № б/н від 23.04.2013 року, у стягненні якої відмовлено рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2019 року у цивільній справі № 738/1499/19.
Апеляційний суд враховує, що зменшення АТ КБ «ПриватБанку» заборгованості ОСОБА_1 за простроченим тілом кредиту з 2740, 99 грн., яка існувала станом на 22 липня 2019 року, на 694 грн. - до 2046,99 грн. не є підставою для повторного звернення із позовом про стягнення заборгованості за той самий період, оскільки таке зменшення зумовлене автоматичним списанням банком кредитних коштів на погашення відсотків та простроченої заборгованості.
Тотожність вимог АТ КБ «ПриватБанк» підтверджується, зокрема, наданим розрахунком заборгованості за договором № б/н від 23.04.2013 року у справі, яка переглядається, у відповідності до якого станом на час ухвалення рішення Менським районним судом Чернігівської області від 30 жовтня 2019 року у цивільній справі № 739/1499/19, заборгованість за тілом кредиту становила саме 2740 грн.
Як убачається з матеріалів справи, а саме з виписки за договором № б/н від 23.04.2013 року, після ухвалення рішення Менським районним судом Чернігівської області від 30 жовтня 2019 року відповідач ОСОБА_1 не користувався кредитними коштами. 
Окрім того, апеляційний суд вважає, що змінені обставини щодо тривалості строку невиконання ОСОБА_1 зобов`язання, наявності заборгованості станом на 05 серпня 2020 року та надання нових доказів на підтвердження позовних вимог, також не є підставою для повторного звернення до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.04.2013 року.
Також апеляційний суд враховує наступне.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачу, як особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати суду докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк, суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 2, 4, 5, 8 статті 83 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
За відсутності поважних причин неподання нового доказу до суду першої інстанції апеляційний суд не має права досліджувати цей доказ, поданий позивачем в апеляційній інстанції (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 638/13998/14-ц, аналогічний правова позиція Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 458/867/15-ц).
При розгляді судом першої інстанції цивільної справи № 738/1499/19 Банком не були подані до суду першої інстанції  Правила користування, Умови обслуговування і кредитування, а також рекламний буклет для можливості визначення яку саме карту отримав відповідач та на яких умовах, а  неподання цих доказів позивач нічим не обґрунтовував ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді.
Отже, відсутні об`єктивні обставини і причини, що перешкоджали та унеможливлювали подати вказані докази до суду першої інстанції у встановлені процесуальним законом строки. За відсутності поважних причин неподання доказів до суду першої інстанції,  у апеляційного суду  відсутні підстави для їх прийняття  на стадії апеляційного розгляду цієї справи.
Виходячи з вимог ст.ст. 11,12,13 ЦПК України, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що  існування у позивача неподаних доказів  до вирішення справи у суді першої інстанції, виключає можливість прийняття  цих доказів судом апеляційної інстанції незалежно від причин, з яких ці докази не були подані банком до суду першої інстанції.  
Сукупність обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що суд першої інстанції обґрунтовано встановив відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».
Доводи апеляційної скарги висновків  оскаржуваного судового рішення  не спростовують і не містять передбачених процесуальним законом підстав для скасування законного і обґрунтованого та правильного по суті  судового рішення.
З практики Європейського суду з прав людини убачається, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
        
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,
                                      П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк»  залишити без задоволення.
Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                  Судді: