ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року	Львів	Справа № 380/9459/20 пров. № А/857/6133/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді                                   Курильця А.Р.,
суддів                                                       Кушнерика М.П., Мікули О.І., 
з участю секретаря                                   Ратушної М.І.,
представника позивача                            Кріль О.М.,
представника відповідача                        Токар І.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Львівського обласного центру зайнятості на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року у справі за позовом Державного підприємства “Львівський державний ювелірний завод” до Львівського обласного центру зайнятості, третя особа Львівський міський центр зайнятості, про визнання протиправним та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,- 

суддя в 1-й інстанції – Кравців О.Р.,
час ухвалення рішення – 10.02.2021 року, 11:54 год.,  
місце ухвалення рішення – м.Львів,
дата складання повного тексту рішення – 15.02.2021 року, 

                                                      в с т а н о в и в :

ДП “Львівський державний ювелірний завод” звернулося в суд до Львівського обласного центру зайнятості, третя особа Львівський міський центр зайнятості, про визнання протиправним та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Львівського обласного центру зайнятості від 20.07.2020 №2795 “Про скасування пп. 1.5 п. 1 наказу Львівського обласного центру зайнятості від 01.07.2020 №2175 “Про результати розгляду пакетів документів роботодавців щодо можливості отримання допомоги по частковому безробіттю відповідно до ст. 47-1 Закону України “Про зайнятість населення” та наказ Львівського обласного центру зайнятості від 21.07.2020 №2800 “Про результати розгляду пакету документів ДП “Львівський державний ювелірний завод” щодо можливості отримання допомоги по частковому безробіттю відповідно до ст. 47-1 Закону України “Про зайнятість населення”. Зобов`язано Львівський обласний центр зайнятості повторно розглянути заяву позивача про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину та прийняти рішення щодо надання позивачу допомоги по частковому безробіттю на період карантину відповідно до ст. 47-1 Закону України “Про зайнятість населення”, з врахуванням висновків суду.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ними виявлено факт подання ДП “ЛДЮЗ” недостовірних відомостей, які були підставою для надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину. У наданих відомостях про осіб, щодо яких виконуються вимоги ч. 3 ст. 47-1 Закону України “Про зайнятість населення” за березень, квітень і травень 2020 року не було зазначено, що всі працівники підприємства у цей період перебували у відпустках без збереження заробітної плати. Тому ЛОЦЗ рішення про можливість надання допомоги по частковому безробіттю було скасовано та прийнято рішення про відмову у наданні такої допомоги.
Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.
Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечила, просить оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про час і місце розгляду справи, і оскільки їхня неявка в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, апеляційний розгляд справи проведено у їхній відсутності. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Листом від 18.06.2020 №168/22 ДП “ЛДЮЗ” звернулося до ЛМЦЗ з доопрацьованою заявою щодо допомоги по частковому безробіттю на період карантину та надало відповідні документи /арк.спр.14/.
За результатами розгляду поданого позивачем доопрацьованого пакету документів ЛОЦЗ наказом від 01.07.2020 №2175 вирішено надати допомогу по частковому безробіттю згідно зі ст.47-1 Закону України “Про зайнятість населення”, зокрема, ДП “ЛДЮЗ” /арк.спр.49-50/.
Відповідно до листа позивача від 08.07.2020 №191/30 ДП “ЛДЮЗ” направлено до ЛМЦЗ договір про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і уточнені відомості про осіб, щодо яких виконуються вимоги ч. 3 ст. 47-1 Закону України “Про зайнятість населення” за березень, квітень і травень 2020 року /арк.спр.52/.
Відповідно до листа позивача від 09.07.2020 №192/30 у відомості про осіб, щодо яких виконуються вимоги ч. 3 ст. 47-1 Закону України “Про зайнятість населення” за березень, квітень і травень 2020 року, які надані 08.07.2020 року внесено зміни у колонку 9 “Перебування у відпустці без збереження заробітної плати” /арк.спр.59/.
Листом ЛМЦЗ від 16.07.2020 №06-3473/20 повідомлено ЛОЦЗ, що 08.07.2020 між ЛМЦЗ та ДП “ЛДЮЗ” укладено договір про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину. Листом від 08.07.2020 №191/30 ДП “ЛДЮЗ” надав відомості про осіб, щодо яких виконуються вимоги ч. 3 ст. 47-1 Закону України “Про зайнятість населення” за березень, квітень та травень 2020 року, у яких у графі “Перебування у відпустці без збереження заробітної плати (так/ні) проставлено “ТАК”. За результатами телефонної розмови з представниками ДП “ЛДЮЗ” виявлено, що працівники заводу за період з березня по травень 2020 року перебували у відпустці без збереження заробітної плати (за винятком днів виходу на роботу, за які отримували заробітну плату). Дана інформація підтверджена листом ДП “ЛДЮЗ” від 09.07.2020 №192/20. Зважаючи на викладене вище ЛМЦЗ просить скасувати рішення про надання допомоги з часткового безробіття ДП “ЛДЮЗ” /арк.спр.51/.
Наказом ЛОЦЗ від 20.07.2020 №2795 скасовано пп. 1.5 п. 1 наказу ЛОЦЗ від 01.07.2020 №2175 “Про результати розгляду пакетів документів роботодавців щодо можливості отримання допомоги по частковому безробіттю відповідно до ст. 47-1 Закону України “Про зайнятість населення”. Наказ обґрунтовано поданням ДП “ЛДЮЗ” недостовірних відомостей, що є підставою для надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину (лист ЛМЦЗ від 16.07.2020 №06-3473/20), а саме у наданих відомостях про осіб, щодо яких виконуються вимоги ч. 3 ст. 47-1 Закону України “Про зайнятість населення” за березень, квітень і травень 2020 року не зазначено, що всі працівники підприємства у зазначені періоди перебували у відпустках без збереження заробітної плати, що також підтверджується даними системи СІАС.NET (Дані про особу з ДРЗДСС) /арк.спр.11/.
Наказом ЛОЦЗ від 21.07.2020 №2800 відмовлено у наданні допомоги по частковому безробіттю на період карантину ДП “ЛДЮЗ” відповідно до п. 2 Порядку надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 №306 (зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №453). Підставою такого рішення став лист ЛМЦЗ від 16.07.2020 №06-3473/20 про те, що ДП “ЛДЮЗ” було подано недостовірні відомості, що були підставою для надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, а саме: у наданих відомостях про осіб, щодо яких виконуються вимоги ч. 3 ст. 47-1 Закону України “Про зайнятість населення” за березень, квітень і травень 2020 року не було зазначено, що працівники підприємства у зазначений період перебували у відпустках без збереження заробітної плати. Однак після укладення договору про надання допомоги по частковому безробіттю ДП “ЛДЮЗ” листом від 08.07.2020 №191/30 було надано змінені відомості про осіб, щодо яких виконуються вимоги ч. 3 ст. 47-1 Закону України “Про зайнятість населення” за березень, квітень і травень 2020 року, відповідно до яких працівники перебували у відпустках без збереження заробітної плати (яка надається виключно за бажанням та ініціативою працівника), що також підтверджується даними системи СІАС.NET (Дані про особу з ДРЗДСС) /арк.спр.12/.
Спірні правовідносини врегульовано Законом України “Про зайнятість населення” від 05.07.2012 №5067-VI та Порядком надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 №306 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі – Порядок №306).
Закон України “Про зайнятість населення” визначає правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття.
Приписами ст. 47-1 Закону України “Про зайнятість населення” передбачено, що допомога по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - допомога по частковому безробіттю на період карантину), надається територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, застрахованим особам у разі втрати ними частини заробітної плати або доходу внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності через проведення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, за зверненням роботодавця або фізичної особи - підприємця, який є застрахованою особою, для її виплати працівникам або фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою.
Сума допомоги по частковому безробіттю на період карантину надається роботодавцям, у тому числі фізичним особам - підприємцям, які є застрахованими особами, із числа суб`єктів малого та середнього підприємництва на строк зупинення (скорочення) діяльності, а також протягом 30 календарних днів після завершення карантину.
Допомога по частковому безробіттю на період карантину надається у разі сплати роботодавцем або фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування протягом шести місяців, що передують даті зупинення діяльності (ч. 1).
Для отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину роботодавець або фізична особа - підприємець, який є застрахованою особою, звертається до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за місцем реєстрації його як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та подає такі документи:
1) заяву у довільній формі;
2) копію наказу із зазначенням дати початку зупинення (скорочення) діяльності;
3) відомості про працівників та/або фізичну особу - підприємця, який є застрахованою особою (прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний державний орган і мають відмітку в паспорті), у яких виникло право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину згідно з цією статтею;
4) довідку про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за останні шість місяців, що передують даті зупинення діяльності (ч. 2).
Право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину відповідно до цієї статті мають застраховані особи, в тому числі працівники з якими роботодавцем оформлено трудові відносини (ч. 3).
Допомога по частковому безробіттю на період карантину встановлюється за кожну годину, на яку працівникові або фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою, було скорочено передбачену законодавством тривалість робочого часу, з розрахунку двох третин тарифної ставки (окладу), встановленої працівникові відповідного розряду, або з розрахунку двох третин бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичної особи - підприємця, який є застрахованою особою. Розмір допомоги визначається виходячи з фінансових можливостей Фонду і не може перевищувати розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом (ч. 4).
Виплата працівникам або фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою, допомоги по частковому безробіттю на період карантину здійснюється роботодавцем або територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, з першого дня скорочення тривалості їх робочого часу у межах строку зупинення (скорочення) діяльності, але не більше 30 календарних днів після завершення карантину (ч. 5).
У разі порушення гарантій зайнятості осіб, яким виплачувалася допомога по частковому безробіттю на період карантину (розірвання трудового договору протягом шести місяців (якщо допомога виплачувалася менше ніж 180 календарних днів, - протягом періоду, що дорівнює періоду виплати допомоги), з дня закінчення виплати допомоги з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 (крім повної ліквідації або припинення діяльності роботодавця), пунктом 1 статті 36, частиною третьою статті 38 Кодексу законів України про працю, кошти повертаються в повному обсязі до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (ч. 6).
Роботодавець або фізична особа - підприємець, який є застрахованою особою, може звернутися за отриманням допомоги по частковому безробіттю на період карантину протягом 90 календарних днів з дня зупинення (скорочення) виробництва (ч. 7).
Рішення про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину приймається територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, на регіональному рівні протягом трьох робочих днів з дня подання роботодавцем або фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, документів, передбачених цією статтею, до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції за місцем реєстрації як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (ч. 8).
Розмір, порядок надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 9).
Відповідно до п. 1 Порядку №306 цей Порядок визначає механізм надання коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - карантин), повернення зазначених коштів у разі порушення гарантій зайнятості осіб, яким виплачувалася така допомога, а також її розмір.
За правилами визначеними Порядком №306 кошти для виплати допомоги по частковому безробіттю на період карантину не надаються роботодавцям/фізичним особам - підприємцям, які є застрахованими особами, якими не дотримано вимоги статті 47--1 Закону України “Про зайнятість населення” та цього Порядку (п. 22).
Центр зайнятості має право перевіряти відомості, подані роботодавцем/фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, для отримання коштів Фонду, дотримання порядку використання роботодавцем виділених йому коштів Фонду та зупиняти перерахування роботодавцю коштів Фонду для виплати працівникам/фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою, допомоги по частковому безробіттю на період карантину в разі відмови або перешкоджання роботодавцем/фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, у проведенні перевірки, виявлення фактів подання Фонду недостовірних відомостей або порушення порядку використання роботодавцем коштів Фонду.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач вперше звернувся до ЛОЦЗ 12.06.2020 щодо надання йому допомоги з часткового безробіття на період карантину. ЛОЦЗ листом порекомендував ДП “ЛДЮЗ” доопрацювати поданий пакет документів і після доопрацювання позивач звернувся до ЛОЦЗ вдруге, подавши доопрацьований пакет документів. У доопрацьованому пакеті документів у відомостях за березень 2020 року в однієї особи, щодо якої виконуються вимоги ч. 3 ст. 47-1 Закону України “Про зайнятість населення” (п. 61 відомостей), у графі “Перебування у відпустці без збереження заробітної плати” стосовно цієї особи було зазначено “Ні”. Відповідно до відомостей за квітень і травень 2020 у 76 осіб, щодо яких виконуються вимоги ч. 3 ст. 47-1 Закону України “Про зайнятість населення”, виникло право на отримання допомоги по частковому безробіттю, оскільки у графі “Перебування у відпустці без збереження заробітної плати” стосовно працівників позивача було зазначено “Ні”.
За результатами розгляду поданого позивачем доповненого та доопрацьованого пакету документів ЛОЦЗ прийнято рішення про надання ДП “ЛДЮЗ” допомоги по частковому безробіттю, згідно з ст. 47-1 Закону України “Про зайнятість населення”, оформленого відповідним наказом /арк.спр.49/.
Однак після укладення між ДП “ЛДЮЗ” та ЛМЦЗ договору про надання допомоги по частковому безробіттю, ДП “ЛДЮЗ” листом від 08.07.2020 №191/30 надало відомості щодо тих самих осіб за квітень, травень 2020, де у графі “Перебування у відпустці без збереження заробітної плати” стосовно всіх осіб було проставлено “Так” /арк.спр.52, 53-58/.
Листом від 09.07.2020  №192/30 позивач повідомив, що у відомості про осіб, які надані 08.07.2020, внесено зміни у колонку 9 “Перебування у відпустці без збереження заробітної плати”.
Такі дії позивача розцінені ЛОЦЗ як факт подання недостовірних відомостей, які були підставою для надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, а саме: не зазначення у наданих відомостях про осіб, щодо яких виконуються вимоги ч. 3 ст. 47-1 Закону України “Про зайнятість населення” за березень, квітень, травень 2020 року, що всі працівники підприємства у зазначені періоди перебували у відпустках без збереження заробітної плати.
За таких обставин ЛОЦЗ прийнято наказ від 20.07.2020 №2795 “Про скасування пп.1.5 п. 1 наказу Львівського обласного центру зайнятості від 01.07.2020 №2175 “Про результати розгляду пакету документів роботодавців щодо можливості отримання допомоги по частковому безробіттю відповідно до ст. 47-1 Закону України “Про зайнятість населення”.
У зв`язку з цим ЛОЦЗ відповідно до п. 22 Порядку №306 (в редакції, яка діяла на момент розгляду пакету документів та прийняття рішення 01.07.2020) 21.07.2020 прийнято рішення про відмову у наданні допомоги по частковому безробіттю на період карантину ДП “ЛДЮЗ” /арк.спр.60/.
Відповідно до Порядку №306 (в редакції, яка діяла до змін від 15.07.2020) не передбачено жодних заборон працівникам, які перебувають у відпустці без збереження заробітної плати через запроваджений карантин, отримати допомогу по частковому безробіттю на період карантину.
Згідно з п. 3 Порядку №306 (в редакції, яка діяла до змін від 15.07.2020) допомога по частковому безробіттю на період карантину надається центром зайнятості застрахованим особам, в тому числі працівникам, з якими роботодавцем оформлено трудові відносини (крім осіб, які отримують пенсію), у разі втрати ними частини заробітної плати або доходу внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності за зверненням роботодавця або фізичної особи - підприємця, який є застрахованою особою, для її виплати працівникам, з якими не припинено трудові відносини, або фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою.
Частиною 1 ст. 47-1 Закону України “Про зайнятість населення” передбачено, що допомога по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - допомога по частковому безробіттю на період карантину), надається територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, застрахованим особам у разі втрати ними частини заробітної плати або доходу внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності через проведення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, за зверненням роботодавця або фізичної особи - підприємця, який є застрахованою особою, для її виплати працівникам або фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою.
Таким чином, законодавством прямо не передбачено заборони працівникам, які перебувають у відпустках без збереження заробітної плати отримувати допомогу по частковому безробіттю.
Слід наголосити, що метою Закону України “Про зайнятість населення” є гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття.
У цьому контексті суд погоджується з покликаннями позивача на те, що саме з метою недопущення множинного тлумачення Порядку №306 і приведення його у відповідність до Закону України “Про зайнятість населення” постановою Кабінету Міністрів №600 від 15.07.2020 внесено зміни до п. 3 Порядку та викладено у новій редакції, де чітко передбачено право працівників, які в період карантину перебували у відпустці без збереження заробітної плати, отримати відповідну допомогу.
Таким чином, приймаючи рішення про відмову у наданні допомоги з часткового безробіття, оформлені наказами від 20.07.2020 та 21.07.2020 відповідач не врахував змін до Порядку №306, якими прямо передбачено право працівників, які в період карантину перебували у відпустці без збереження заробітної плати, отримати відповідну допомогу, та безпідставно керувався редакцією Порядку №306, яка з 16.07.2020 вже не була чинною.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у випадку використання відповідачем під час прийняття рішень від 20.07.2020 та від 21.07.2020 діючого на той момент законодавства, матеріальна підстава, яка слугувала причиною для прийняття рішення про відмову у наданні допомоги з часткового безробіття була б знівельована та не могла б бути використана відповідачем.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Обставини справи свідчать, що відповідні критерії під час прийняття оскаржених рішень відповідачем не дотримані, а тому вони є протиправними та слід скасувати.
Водночас суд зважає на те, що наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав їм певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (п.10).
З врахуванням викладеного, повноважень суду у разі задоволення позову у співставленні з позовними вимогами, суд вважає належним та ефективним способом захисту зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення щодо надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину відповідно до ст. 47-1 Закону України “Про зайнятість населення”, з врахуванням висновків суду.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду  -  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Львівського обласного центру зайнятості слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                  п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Львівського обласного центру зайнятості залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 380/9459/20 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	М. П. Кушнерик 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 13 травня 2021 року.