ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" травня 2021 р.           Справа№ 910/15036/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Суліма  В.В.
суддів:            Гаврилюка  О.М. 
          Майданевича А.Г. 
 
при секретарі судового засідання : Кубей В.І. 
за участю представників сторін: 
від позивачів 1, 2: Бардіна О.О.;
від відповідача 1: не прибув;
від відповідача 2: не прибув;
від третьої особи 1: ОСОБА_1 ;
від третьої особи 2: не прибув;
від третьої особи 3: не прибув,
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 
на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 року (повний текст підписано 23.02.2021 року).
у справі № 910/15036/20 (суддя: Бойко Р.В.)
за позовом 1. Компанії GO Invest AG 
2. Компанії GO Ost Invest AG
до 1. ОСОБА_2 
2. Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка Сергія Анатолійовича
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні: 
позивача -  Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранстелеком"
відповідачів - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Фісенко Тетяни Петрівни 
- Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕнЕсЕй Інвестмент"
про  визнання недійсним акту
за зустрічним позовом: ОСОБА_2 
до: 1. Компанії GO Invest AG 
2. Компанії GO Ost Invest AG
про зобов`язання вчинити дії
                                                            ВСТАНОВИВ: 
          
                 Компанія GO Invest AG (далі - позивач 1) та Компанія GO Ost Invest AG (далі - позивач 2) звернулися до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач 1) та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка Сергія Анатолійовича (далі - відповідач 2), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні: позивачів - Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранстелеком" (далі - третя особа 1); відповідачів - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Фісенко Тетяни Петрівни (далі - третя особа 2); відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕнЕсЕй Інвестмент" (далі - третя особа 3), про визнання недійсним акту приймання-передачі часток в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранстелеком" від 06.07.2020 року , справжність підписів на якому завірено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. та зареєстровано в реєстрі за №№1506, 1507, 1508, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Компанії GO Invest AG та Компанії GO Ost Invest AG про зобов`язання Компанії GO Invest AG та Компанії GO Ost Invest AG укласти (підписати) з ОСОБА_2 акт приймання-передачі часток в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранстелеком", на умовах, аналогічних до акту приймання-передачі часток в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранстелеком", укладеного (підписаного) 06.07.2020 року між компанією GO Invest AG, компанією GO Ost Invest AG та ОСОБА_2 .
          Первісні позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем 2 всупереч законодавству було посвідчено акт приймання-передачі часток (належних позивачам) в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранстелеком" від 06.07.2020 року, вчинений відповідачем 1 на свою користь та за відсутності у нього відповідних повноважень.
          Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 , як власник частки у розмірі 70,6% у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранстелекоми" відповідно до акту приймання-передачі часток в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранстелеком", укладеного (підписаного) 06.07.2020 року між Компанією GO Invest AG, Компанією GO Ost Invest AG та ОСОБА_2 , не може реалізувати своє право власності на частку та провести необхідні реєстраційні дії, у зв`язку з наявністю наказу Міністерства юстиції України №2468/5 від 20.07.2020 року (яким скасовано реєстраційну дію проведену на підставі акту приймання-передачі від 06.07.2020 року).
          Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.02.2020 року позов Компанії GO Invest AG та Компанії GO Ost Invest AG задоволено повністю. Визнано недійсним акт приймання-передачі часток в статутному капіталі ТОВ "Євротранстелеком" (ідентифікаційний код 31731686) від 06.07.2020 року, укладений між Компанією GO Invest AG, Компанією GO Ost Invest AG  та ОСОБА_2 , справжність підписів на якому посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. за реєстровими №№1506, 1507, 1508. Стягнуто з ОСОБА_2  на користь Компанії GO Invest AG  судовий збір у розмірі 1  051,00  грн.  Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Компанії GO Ost Invest AG судовий збір у розмірі 1  051,00 грн. 
          В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії відмовлено повністю.
          Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 року у даній справі в частині задоволення первісного позову та ухвалите нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
               Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.
          Так, скаржник зазначив, що довіреністю №604 було на законних підставах уповноважено апелянта представляти інтереси власника 100% акцій GO Invest AG  та GO Ost Invest AG (з правом будь-якого розпорядження та голосування на зборах акціонерів).
          При цьому, скаржник вказав, що  спірний правочин  було вчинено  апелянтом на підставі довіреності №604 не в своїх інтересах, а в інтересах іншої особи (заставодержателя та кредитора, який має всі  повноваження щодо прийняття  будь-яких рішень від імені позивачів. Таким чином, здійснення спірного правочину на підставі акту здійснювалось на користь апелянта виключно в інтересах третьої особи 3.
          Крім того, скаржник вказав, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про наявність дефекту волі  у Компанії GO Invest AG та GO Ost Invest AG на вибуття з їх власності прав на частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю  "Євротранстелеком".
          Водночас, скаржник зауважив, що NSA Investment EOOD є законним власником 100% акцій в  GO Invest AG  та GO Ost Invest AG, як наслідок, фактично уособлює в собі GO Invest AG  та GO Ost Invest AG. Воля прямого та опосередкованого 100 % власника GO Invest AG  та GO Ost Invest AG була спрямована на відчуження належних йому часток. 
          Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/15036/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.
          Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 у справі №910/15036/20 своєю ухвалою від 30.03.2021 року.
           19.04.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів до апеляційного суду від представника позивачів надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просив залишити рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 року у справі №910/15036/20 без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2  - без задоволення. 
          Крім того, представник позивачів у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, зазначив, що будь-які висновки апелянта з викладених документів, про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕнЕсЕй Інвестмент" на Компанію  GO Invest AG та  Компанію GO Ost Invest AG є хибними та спрямованими на введення суду та учасників процесу в оману щодо дійсних обставин справи.
          При цьому, представник позивачів вказав, що фактично заперечення апелянта проти оскаржуваного рішення ґрунтуються  на викладенні умов договорів, що не стосуються учасників спірних правовідносин та не можуть створювати  для них будь-яких  юридичних наслідків. Вказане повністю кореспондується з ч. 1 ст. 511 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи.  
           07.05.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів до апеляційного суду від представника третьої особи 1  надійшли пояснення  щодо обставин та доказів наведених скаржником в позовній заяві, відповідно до яких представник третьої особи 1, зокрема зазначив, що  апелянт жодних нових фактів, обставин чи доказів в порівнянні з вже наданими скаржником до суду першої інстанції останній не надав. Всі «докази» або зовсім не мають відношення до предмета позову або трактуються скаржником без прив`язки до чинного законодавства України або ж взагалі не відповідають дійсності. 
           17.05.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів до апеляційного суду від представника скаржника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване тим, що  у останнього наявні виразні ознаки захворювання гострою респіраторною хворобою  COVID-19, спричиненою корона вірусом SARS-CoV-2.
          Колегія суддів розглянула дане клопотання та відзначає наступне. 
          Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням  постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року №392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"  у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 року по 31.07.2020 року (в редакції останніх змін) на всій території України встановлено карантин, який було продовжено.
          Постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 року №343 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України"  внесено зміни до  постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"  та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.
          Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року №392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів"  запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї  постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м. Києві). Зокрема, дозволено: з 22.05.2020 року регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25.05.2020 року перевезення пасажирів метрополітенами.
          Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.
          В той же час за положеннями  ст. 129 Конституції України  та  ст. 2 Господарського процесуального кодексу України  одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
          Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).
          Наведена правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2020 року у справі №924/369/19.
                    Крім того, колегія суддів зазначає, що само по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів.
          Згідно ч. 4  ст. 197 Господарського процесуального кодексу України      (із змінами і доповненнями, внесеними згідно із  Законом України від 30.03.2020 №540-ІХ) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному  Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус"  або Державною судовою адміністрацією України.
          На виконання  Закону України від 30.03.2020 №540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"  та відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 152, ч. 5 ст.  153 Закону України "Про судоустрій і статус судів" Державна судова адміністрація України наказом від 08.04.2020 року №169 затвердила Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду. Проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду може бути здійснено за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".
          Таким чином, скаржник, бажаючи взяти участь у судовому засіданні, проте не маючи такої можливості у зв`язку з карантинними заходами, відповідно до приписів  ст. 197 Господарського процесуального кодексу України  мав право взяти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції у приміщенні суду, а також поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.            
          Проте відповідного клопотання заявлено не було.
          При цьому, колегія суддів відзначає, що заявником в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості бути присутнім в судовому засіданні (листок непрацездатності, виписка лікаря, тощо).
               Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання скаржника  про відкладення розгляду справи.
                       При цьому, судом врахований принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також враховано положення      ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.  
          Водночас, колегія суддів відзначає, що представники позивача та третьої особи 1 заперечували   проти заявленого клопотання скаржника про відкладення розгляду справи та зазначили про зловживання  скаржником своїми правами шляхом подачі численних клопотань про відкладення судового засідання, зокрема,  з посиланнями на наявність  ознак коронавірусної хвороби (COVID-19).
          Представники позивачів та третьої особи 1 в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду 18.05.2021 року заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а рішення  Господарського суду міста  Києва - без змін.   
Представники  відповідачів та третіх осіб 2, 3 у судове засідання 18.05.2021  року не з`явилися. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином, зокрема, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2021 року.
          Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк для перегляду рішення місцевого господарського суду, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення  Господарського суду міста Києва  в апеляційному порядку за відсутності представників  відповідачів та третіх осіб 2, 3,  які були належним чином повідомлений про час та місце судового засідання. 
          Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення  Господарського суду  міста Києва  від 16.02.2021 року підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" - без задоволення,  з наступних підстав. 
          Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
          Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, станом на 06.07.2020 року згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань учасниками Товариства з обмеженою відповідальністю  "Євротранстелеком" (ідентифікаційний код 31731686) значились: Компанія GO Invest AG (Швейцарська Конфедерація, 8280, Кройцлінген, Бургштрассе, 8; реєстраційний номер CHT-101.107.693) із часткою в розмірі 8  433  490,89 грн статутного капіталу, що становило 49,55%; Компанія GO Ost Invest AG (Князівство Ліхтенштейн, 9490, м. Вадуц, Ойлештрассе, 5; реєстраційний номер FL-0001.521.555-1) із часткою в розмірі 3 582 744,37 грн статутного капіталу, що становило 21,05%; Компанії Wirtcon GmbH (Австрія, 1070, м. Відень, Дьоблергассе, 2/38Б) із часткою в розмірі 5 003 928,00 грн статутного капіталу, що становило 29,4%.
           06.07.2020 року між Компанією GO Invest AG  та  Компанією GO Ost Invest AG, від імені та в інтересах яких діяв ОСОБА_2 , та ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діяв ОСОБА_3 , було складено та підписано акт приймання-передачі часток в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальнісю "Євротранстелеком", справжність підписів на якому посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. за реєстровими №№1506, 1507, 1508 (далі - "Акт"), відповідно до якого визначено, що його складено на виконання умов договору застави від 12.01.2018 року  №071/2018, посвідченого нотаріусом №093 Светослав Веселинов Маринов , Району діяльності РС Габрово, апостилізованого згідно Гааської конвенції від 05.10.1961 року у Республіці Болгарія, завіреного в м. Софія, Болгарія 30.01.2018 року  Міністерством юстиції під №5263, код апостилю 162022042230263 та в рахунок погашення боргу.
          Відповідно до п.п. 1, 2 Акту  Компанія  GO Invest AG передала, а ОСОБА_2 прийняв частку у статутному капіталі Товариства  з  обмеженою відповідальністю  "Євротранстелеком" у розмірі 21,05%, яка в грошовому еквіваленті становить 3 582 744,37 грн; Компанія  GO Ost Invest AG передала, а ОСОБА_2 прийняв частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю  "Євротранстелеком"  у розмірі 49,55%, яка в грошовому еквіваленті становить 8 433 490,89 грн.
          Згідно із п. 4 Акту право власності на частки статутного капіталу, переходить з моменту підписання цього акту сторонами і одночасно ОСОБА_2  набуває весь об`єм корпоративних прав учасника Товариства з обмеженою відповідальністю  "Євротранстелеком".
           Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується учасниками справи:
          - на момент вчинення оскаржуваного Акту Компанія GO Invest AG та Компанія GO Ost Invest AG були власниками визначених в ньому часток у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідльністю "Євротранстелеком";
          - на момент вчинення оскаржуваного Акту згідно статутних документів особами, уповноваженими діяти від імені Компанії GO Invest AG були: Голова Ради директорів ОСОБА_5 та Член Ради директорів ОСОБА_6 , а від імені Компанії GO Ost Invest AG: Член правління Вернер Алекс Кайхер, Член правління ОСОБА_5 та Член правління ОСОБА_6;
          - власником 100% статутного капіталу Компанії GO Ost Invest AG значилась Компанія E&A Beteiligungs GmbH;
          - власниками 100% статутного капіталу Компанії GO Invest AG значилась Компанія GO Ost Invest AG;
          - Компанія GO Ost Invest AG та Компанія GO Invest AG в особі уповноважених згідно статутних документів осіб жодних повноважень Коваленку Олександру Григоровичу на представництво їх інтересів на надавала та така особа ніколи не була її учасником.
          Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, вирішення спору у справі полягає у тому чи був повноважним Коваленко Олександр Григорович  відчужувати від імені Компаній GO Invest AG та GO Ost Invest AG належні їм частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранстелеком" на власну користь.
          Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
          Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
          У справі Європейський суд з прав людини "Белеш та інші проти Чеської Республіки" вказав, що право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав та обов`язків.
          Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право на доступ до правосуддя, а ст. 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
          Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
          Відповідно до ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України встановлює, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.
          Згідно із ч.ч. 1-4 ст. 202 Цивільного кодексу України правочин - це дія особи, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
          Метою будь-якого правочину є досягнення певних юридичних наслідків, що мають істотне значення для сторін правочину.
          Отже, правочин - це вольові, правомірні дії, безпосередньо спрямовані на досягнення правового результату, а саме на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
          Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю або товариства з додатковою відповідальністю (далі в цій частині - товариство) подається, зокрема, один із таких відповідних документів: а) рішення загальних зборів учасників товариства про визначення розміру статутного капіталу та розмірів часток учасників; б) рішення загальних зборів учасників товариства про виключення учасника з товариства; в) заява про вступ до товариства; г) заява про вихід з товариства; ґ) акт приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі товариства; д) судове рішення, що набрало законної сили, про визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства; е) судове рішення, що набрало законної сили, про стягнення з (повернення з володіння) відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі товариства.
          Із зазначеної норми вбачається можливість внесення змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, на підставі подання лише акта приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства.
          Таким чином, чинним законодавством передбачена можливість реєстрації змін у складі учасників, розмірі часток у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю на підставі лише акта приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства.
          Отже, оскаржуваний в межах даної справи Акт є правочином, адже має юридичні наслідки у вигляді набуття та припинення права власності на корпоративні права.
          Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 25.02.2020 року у справі №915/1299/18.
          З огляду на викладене, колегія суддів приймає як належний висновок суду першої інстанції, що оскарження оформленого таким актом правочину у розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України в даному випадку є належним способом захисту цивільних прав та обов`язків в розумінні ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.
          Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.
          Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України).
          Так, з приписів  вищевикладеної норми слідує, що  недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.
          Відповідно до ч. 1 ст. 115 Цивільного кодексу України господарське товариство є власником: майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.
          Згідно із ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
          Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України).
          Відповідно до  ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Володіння корпоративними правами не вважається підприємництвом. Законом можуть бути встановлені обмеження певним особам щодо володіння корпоративними правами та/або їх здійснення. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.
          Згідно  ст. 97 Цивільного кодексу України  управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.
          З огляду на викладене та враховуючи, що предметом оскаржуваного Акту є належне Компаніям GO Invest AG та GO Ost Invest AG майно (корпоративні права в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Євротранстелеком"), суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що  розпорядження ним, в т.ч. шляхом його відчуження, в силу наведених норм могло бути здійснено не інакше як за волею органів управління таких компаній.
          Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.
          Згідно ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України  правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
          Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (ст.ст. 237-239 Цивільного кодексу України).
          Тобто, оскаржуваний Акт від імені Компаній GO Invest AG та GO Ost Invest AG, який стосується фактичного переходу прав власності на належне відповідним компаніям майно, міг бути вчинений не інакше як уповноваженою законом, статутними документами чи в рамках правовідносин представництва особою.
          Водночас, як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, від імені позивачів його було вчинено ОСОБА_2 з посиланням в якості підтвердження його повноважень на володіння ним 100% акцій корпоративних прав в Компаніях GO Invest AG та GO Ost Invest AG.
          Як вбачається з примірника оскаржуваного Акту (наявний в матеріалах справи) до останнього вносилися виправлення, які стосувалися виправлень правових підстав представництва ОСОБА_2 Компаній GO Invest AG та GO Ost Invest AG та вказували на вчинення ним відповідних дій як уповноваженим представником власника 100% акцій корпоративних прав в таких компаніях.
          Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, як первісна, так і наступна редакції оскаржуваного Акту в якості повноважень ОСОБА_2 на вчинення такої майнової дії від іменні Компаній GO Invest AG та GO Ost Invest AG як вибуття із їх власності майна (активу у вигляді часток у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю  "Євротранстелеком") вказували виключно на правовідносини власності корпоративними правами в таких компаніях, а не правовідносини їх представництва.
          При цьому, колегія суддів відзначає, що із копій витягів з торгового реєстру кантона Тургау від 08.07.2020 року та торгового реєстру Князівства Ліхтештейн від 08.07.2020  року, копій реєстрів акціонерів Компанії GO Invest AG станом на 19.08.2020 року та Компанії GO Ost Invest AG станом на 18.08.2020 року не вбачається існування у ОСОБА_2  будь-яких прямих чи опосередкованих прав власності на акції статутних капіталів таких компаній.
          Разом з цим,  уповноваженими на представництво Компанії GO Ost Invest AG та Компанії GO Invest AG особами було вказано на відсутність будь-яких правовідносин з ОСОБА_2 (листи Ради директорів від 09.07.2020 року).
          З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вчинення правочину з передачі прав власності на частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю  "Євротранстелеком", оформленого оскаржуваним Актом, від імені Компаній GO Invest AG та GO Ost Invest AG було здійснено ОСОБА_2 за відсутності будь-яких повноважень на вчинення таких майнових дій від імені вказаних осіб.
          Щодо твердження скаржника, що вчинення таких дій було здійснено в рамках реалізації набутих ТОВ "ЕнЕсЕй Інвестмент" прав розпорядження корпоративними правами в Компанії GO Ost Invest AG на підставі договору застави акцій, укладеного 26.02.2018 року з Компанією E&A Beteiligungs GmbH, з послідуючим їх передорученням ОСОБА_2 згідно довіреності від 30.03.2018 року,  колегія суддів відзначає наступне.
          Так, як було встановлено вище, відчуження належного майна Компаніях GO Invest AG та GO Ost Invest AG (корпоративних прав) могло бути здійснено лише  на підставі рішення органів управління таких осіб з наданням повноважень певній особі (у випадку не входження її до складу органів управління з наявними статутними повноваженнями) на вчинення майнових дій.  Водночас, матеріали справи не містять, а скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих в розумінні ст.ст.  73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України доказів, що вчиняючи від імені Компаній GO Invest AG та GO Ost Invest AG правочин передачі прав власності на належні їм частки в статутному капіталі ТОВ "ЕнЕсЕй Інвестмент", оформлений Актом, ОСОБА_2 мав необхідних обсяг повноважень на вчинення відповідних дій.
          Відповідно до ч. 1  ст. 73 Господарського процесуального кодексу України  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
          Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1  ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).
          Відповідно до ч. 1-3  ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
           17.10.2019 року набув чинності      Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до  Господарського процесуального кодексу України  змінено назву      ст. 79 Господарського процесуального кодексу України   з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж     протилежний (постанови КГС ВС від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019  року у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17).           
          Аналогічна правова позиція міститься у постанові ВП ВС від 18.03.2020 року у справі  № 129/1033/13-ц.
          При цьому, колегія суддів приймає до уваги що  за змістом наявного в матеріалах справи примірника договору застави акцій від 26.02.2018 року його предметом були виключно корпоративні права в Компанії GO Ost Invest AG, а сам факт належності такій компанії 100% статутного капіталу Компанії GO Invest AG не зумовлює автоматичного набуття права управління такою компанією власником корпоративних прав в Компанії GO Ost Invest AG, що має здійснюватися виключно через органи управління відповідних осіб, а тому, як правильно встановлено судом першої інстанції,  є сумнівним можливість від власного імені (Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕнЕсЕй Інвестмент") передоручення Коваленку Олександру Григоровичу  прав розпорядження Компанією GO Invest AG, що мало місце в довіреності від 30.03.2018 року, реєстраційний номер 604.
          Водночас, як правильно встановлено судом першої інстанції примусове виконання рішення Арбітражного суду Софії при Спілці розвитку правосуддя в Болгарії №1/2018 від 29.03.2018 року мало місце лише в жовтні 2020 року, про що свідчить дозвіл на примусове виконання, шифр документа:08 ЕХ.2020.4212 від 11.09.2020 року, виданий Князівським окружним судом Князівства Ліхтенштейн, та витяг з торгового реєстру Агентства реєстрацій Міністерства юстиції Республіки Болгарія від 23.10.2020 року від 23.10.2020 року, а тому у суді відсутні підстави для дослідження правових наслідків реєстрації ТОВ "ЕнЕсЕй Інвестмент" за собою корпоративних прав в Компанії GO Ost Invest AG в рамках виконання оскаржуваного рішення, адже такі обставини мали місце після вчинення оскаржуваного Акту.
          З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що довіреністю №604 було на законних підставах уповноважено апелянта представляти інтереси власника 100% акцій GO Invest AG  та GO Ost Invest AG (з правом будь-якого розпорядження та голосування на зборах акціонерів), оскільки як зазначено вище та правильно встановлено судом першої інстанції відсутні правові підстави для відповідних дій скаржника на підставі довіреності від 30.03.2018 року, реєстраційний номер 604.
          Відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.          
          Посилання в долучених до матеріалів справи поясненнях приватного нотаріуса Михайленка    С.А., наданих слідчому СУ ГУ НП в м. Києві на виконання ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 30.07.2020 року у справі №752/13449/20, на те, що при вчинені оскаржуваного Акту ОСОБА_2 в якості підтвердження своїх повноважень як представника Компаній GO Invest AG та GO Ost Invest AG було пред`явлено довіреності: від імені Компаній GO Ost Invest AG - від 17.06.2020 року, посвідчену нотаріусом міста Вадуц, Ліхтенштейн Маркусом Отто за реєстровим №2378, апостиль №FL-0002.234.235-7 від 18.06.2020 року; від імені Компаній GO Invest AG - від 17.06.2020 року, посвідчену нотаріусом міста Цюрих, Швейцарія Лаурою Шоен за реєстровим номером 657, апостиль №LS-4765-337/16-2020 від 18.06.2020 року, правомірно не були прийняті судом першої інстанції до  уваги зважаючи  на  відсутність в матеріалах справи їх документального підтвердження та відсутності відображення посилання в тексті оскаржуваного Акту (як первісного, так і виправленого) на такі документи.
          Водночас, зважаючи на відсутність обов`язку нотаріуса щодо відображення в тексті посвідченого Акту реквізитів документів, які підтверджують повноваження представників, є сумнівним доцільність зазначення в тексті оскаржуваного Акту: спочатку про володіння ОСОБА_2 100% акцій таких компанія, а після виправлення - представлення ним інтересів власника 100% акцій таких компаній.
          Також, колегія суддів приймає до уваги, що 15.12.2020 року рішенням Шостого апеляційного адміністративного  суду у справі №640/16747/20, яке набрало законної сили було скасовано всі  реєстраційні дії в ЄДР, що стосувалися зміни власників  Товариства з обмеженою відповідальністю  "Євротранстелеком" та інших змін пов`язаних з такою зміною.
          Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу  України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
          Відтак, як правильно встановлено судом першої інстанції має місце дефект волі Компаній GO Invest AG та GO Ost Invest AG на вибуття з їх власності прав на частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю  "Євротранстелеком" за оскаржуваним Актом, про що набувачу таких часток достеменно було відомо, адже саме ОСОБА_2 виступав їх набувачем, що є порушенням приписів ст.ст. 203, 207 Цивільного кодексу України.
          При цьому, колегія суддів відзначає, що вчинення оскаржуваного Акту (правочину передачі майна) мало місце ОСОБА_2 від імені Компаній GO Invest AG та GO Ost Invest AG на свою ж користь, що не нівелюється підписанням такого акту від його імені представником, що як правильно встановлено судом першої інстанції  в силу приписів ч. 3 ст. 238 Цивільного кодексу України не допускається.
          З огляду на викладене та враховуючи, що  оскаржуваний Акт було вчинено з порушеннями приписів ст.ст. 203, 207, 238 Цивільного кодексу України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення первісних позовних вимог.
          Щодо зустрічних позовних вимог, колегія суддів відзначає наступне.
          Так, враховуючи задоволення первісних позовних вимог та, що правові підстави для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 та зобов`язання Компаній GO Invest AG та GO Ost Invest AG укласти з останнім акт приймання-передачі належних їм часток в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранстелеком", які фактично пред`явленні виключно з метою підтвердження дійсності оскаржуваного Акту, відсутні, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відмови в задоволенні зустрічного позову.
          Так, скаржник не надав суду мотивів та доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному  рішенні.  
          Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що  мотиви апеляційної скарги ОСОБА_2 фактично зводяться до мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.  
          Колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).
          Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). 
          Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.   
          Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.
          Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -
                                                  
                                                         ПОСТАНОВИВ:
                    
           1. Апеляційну скаргу    ОСОБА_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 року у справі № 910/15036/20 залишити без задоволення.          
           2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 року у справі №910/15036/20  залишити без змін.
           3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.
           4.   Матеріали справи №910/15036/20 повернути до Господарського суду міста Києва.
          
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            В.В. Сулім 

Судді                                                                                О.М. Гаврилюк

                                                                                А.Г. Майданевич

      Дата складення повного тексту 24.05.2021 року у зв`язку з перебуванням судді  Гаврилюка О.М.  у відпустці.