справа № 761/26820/20                                             головуючий у суді І інстанції Осаулов А.А.
провадження № 22-ц/824/6059/2021         суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 

        ПОСТАНОВА      
      ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

                         19 квітня 2021 року                                                                                       м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
головуючого судді -	Березовенко Р.В.,   	
суддів:	Лапчевської О.Ф., Нежури В.А., 	
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавнича група «КМ-Букс», поданою представником - Сисовим Владиславом Сергійовичем на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 лютого 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавнича група «КМ-Букс» до ОСОБА_1 , третя особа: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення коштів, -
В С Т А Н О В И В:
В серпні 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Видавнича група «КМ-Букс» з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції  (м. Київ), в якому просило суд стягнути з відповідача 37 423,10 грн. надміру стягнутих грошових коштів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.09.2017 р. стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавнича група КМ-БУКС» на користь ОСОБА_1 компенсацію за порушення майнових авторських прав у розмірі 45 мінімальних розмірів заробітних плат, що становить - 144 000 гривень, коштів моральної шкоди в розмірі - 5000 грн. та кошти судового збору в сумі - 2756 грн., а всього - 151 756 грн. 00 коп. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Видавнича група КМ-БУКС» протягом 15 календарних днів з дня набуття вказаним рішенням законної сили опублікувати за власний рахунок в офіційному виданні - газеті «Урядовий кур`єр» інформацію про вказане порушення авторського права на вказані твори позивача із посилання на судове рішення. Постановою Київського апеляційного суду від 06.06.2018 р. стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавнича група КМ-БУКС» на користь ОСОБА_1 , 20 058,00 грн. понесених судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, з яких: 20 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу та 58 грн. фактично понесених витрат, пов`язаних з витребуванням і наданням до суду доказів, та витрат, пов`язаних з вчиненням процесуальних дій необхідних для розгляду справи.  
Позивач зазначає, що ОСОБА_1 на виконання судових рішень добровільно були виплачені кошти в розмірі 171 814,00 грн. за вирахуванням податків та зборів, а саме військового збору та податку на доходи фізичних осіб.
Так, 19.04.2018 р. за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.09.2017 р. було виплачено відповідачу 122 163,08 грн. за виключенням 27 316,08 грн. податку на доходи фізичних осіб та 2 276,34 військового збору. 25.06.2018 р. за постановою Київського апеляційного суду від 06.06.2018 р. було виплачено відповідачу 16 146,69 грн. за виключенням 3 610,44 грн. податку на доходи фізичних осіб та 300,87 грн. військового збору.
Незважаючи на виконання судового рішення, 01.06.2020 р. відповідач звернувся до третьої особи з заявою про примусове виконання судового рішення, в зв`язку з чим були відкриті виконавчі провадження №62272455 (сума боргу 151 756,00 грн.) та №62272329 (сума боргу 20 058,00 грн.)
В зв`язку з накладенням арештів на майно та рахунки, Товариством з обмеженою відповідальністю «Видавнича група «КМ-Букс» було додатково оплачено 37 423,10 грн., з яких 32 851,66 грн. відповідачу та 4 571,44 грн. витрат виконавчого провадження.
Вказаними діями позивачу заподіяну майнову шкоду, що стало підставою для звернення до суду.
Рішенням  Шевченківського районного суду м. Києва від 02 лютого 2021 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавнича група «КМ-Букс» до ОСОБА_1 , третя особа: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення коштів (збитків), - залишено без задоволення.
 
Не погодившись із вказаним судовим рішенням позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавнича група «КМ-Букс», через представника - Сисова В.С., подало апеляційну скаргу.
 
В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. При цьому, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві,вказує, що суд не вірно застосував норми Податкового кодексу України, не надав належної оцінки  доводам позивача. Зазначає, що позивач не  оскаржував дії  Виконавчої служби, оскільки всі дії останньої, відбувалися  через неправомірну поведінку відповідача. Апелянт вважає, що виконав заочне рішення Шевченківського  районного суду м. Києва  від 27 вересня 2017 року та переплатив позивачу зайві кошти.
 
В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
 
19 березня 2021 року до суду надійшов відзив відповідача, поданий  представником - ОСОБА_2 , згідно якого просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому зазначає, що необґрунтованими є твердження позивача щодо неможливості  ототожнення  поняття «компенсація за порушення  авторських прав» із поняттям «відшкодування  збитків».  Вважає, що позивачем не доведено обставину, що саме діями відповідача йому завдано збитків.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
 
Відповідно до  ч. 1  ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Враховуючи викладене, зважаючи на обставин справи, ціну позову, враховуючи, що дана категорія справ не підпадає під процесуальну заборону  передбачену  ч.4 ст. 274 ЦПК України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи. 
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Судом першої інстанції встановлено, що  рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.09.2017 р. у справі №761/1167/17 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавнича група КМ-БУКС» на користь ОСОБА_1 компенсацію за порушення майнових авторських прав у розмірі 45 мінімальних розмірів заробітних плат, що становить - 144 000 гривень, коштів моральної шкоди в розмірі - 5 000 грн. та кошти судового збору в сумі - 2 756 грн., а всього - 151 756 грн. 00 коп. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Видавнича група КМ-БУКС» протягом 15 календарних днів з дня набуття вказаним рішенням законної сили опублікувати за власний рахунок в офіційному виданні - газеті «Урядовий кур`єр» інформацію про вказане порушення авторського права на вказані твори позивача із посилання на судове рішення (а.с. 5-7).
 
Постановою Київського апеляційного суду від 06.06.2018 р. стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавнича група КМ-БУКС» на користь ОСОБА_1 , 20 058,00 грн. понесених судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, з яких: 20 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу та 58 грн. фактично понесених витрат, пов`язаних з витребуванням і наданням до суду доказів, та витрат, пов`язаних з вчиненням процесуальних дій необхідних для розгляду справи  (а.с. 8).
 
Згідно платіжного доручення №999 від 19.04.2018 р. ТОВ «Видавнича група КМ-БУКС» перерахувало ОСОБА_1 122 163,58 грн. за рішення суду від 27.09.2017 р. у справі 761/1167/17 (а.с. 9).
Відповідно до платіжного доручення №1000 від 19.04.2018 р. ТОВ «Видавнича група КМ-БУКС» сплатило на рахунок УДКСУ у Шевченківському районі ГУ ДКСУ у м. Києві 27 316,08 грн. як сплата ПДФО ОСОБА_1 (а.с. 10).
 
Відповідно до платіжного доручення №1001 від 19.04.2018 р. ТОВ «Видавнича група КМ-БУКС» сплатило на рахунок УДКСУ у Шевченківському районі ГУ ДКСУ у м. Києві 2 276,34 грн. як сплата військового збору ОСОБА_1 (а.с. 11).
 
Згідно платіжного доручення №1405 від 25.06.2018 р. ТОВ «Видавнича група КМ-БУКС» перерахувало ОСОБА_1 16 146,69 грн. за виконання постанови суду від 06.06.2018 р. у справі 761/1167/17 (а.с. 12).
 
Відповідно до платіжного доручення №1406 від 25.06.2018 р. ТОВ «Видавнича група КМ-БУКС» сплатило на рахунок УДКСУ у Шевченківському районі ГУ ДКСУ у м. Києві 3 610,44 грн. як сплата ПДФО ОСОБА_1 (а.с. 13).
 
Відповідно до платіжного доручення №1407 від 25.06.2018 р. ТОВ «Видавнича група КМ-БУКС» сплатило на рахунок УДКСУ у Шевченківському районі ГУ ДКСУ у м. Києві 300,87 грн. як сплату військового збору ОСОБА_1 (а.с. 14).
 
05.06.2020 р. відкрито виконавче провадження №62272329 з примусового виконання виконавчого листа №761/1167/17 щодо стягнення з ТОВ «Видавнича група КМ-БУКС» на користь ОСОБА_1 20 058,00 грн. (а.с. 16).
 
05.06.2020 р. відкрито виконавче провадження №62272455 з примусового виконання виконавчого листа №761/1167/17 щодо стягнення з ТОВ «Видавнича група КМ-БУКС» на користь ОСОБА_1 151 756,00 грн. (а.с. 17).
 
В рамках виконавчого провадження №62272455 05.06.2020 р. винесено постанови про стягнення з ТОВ «Видавнича група КМ-БУКС» виконавчого збору в розмірі 15 175,60 грн. та 300,00 грн. мінімальних витрат виконавчого провадження.
 
З відповіді Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 26.06.2020 р. щодо виконавчого провадження №62272455 вбачається, що залишок суми заборгованості ТОВ «Видавнича група КМ-БУКС» складає 29 592,42 грн. виконавчого збору та 300,00 витрат виконавчого провадження.
 
Згідно платіжного доручення №351 від 23.06.2020 р. ТОВ «Видавнича група КМ-БУКС» перерахувала на рахунок Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 4 571,44 грн. як оплата виконавчого провадження №62272329 (а.с. 24).
 
Згідно платіжного доручення №355 від 30.06.2020 р. ТОВ «Видавнича група КМ-БУКС» перерахувала на рахунок Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 32 851,66 грн. як оплата виконавчого провадження №62272455 (а.с. 25).
 
02.07.2020 р. виконавче провадження №62272455 було закінчено, оскільки рішення суду боржником виконано в повному обсязі, виконавчий збір та витрати сплачено.
 
Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що позивачем не доведено, що саме діями відповідача   йому було завдано збитків. Збитками є певний (конкретний) розмір втрат, який особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою іншої особи, однак протиправної поведінки ОСОБА_1 судом не встановлено.
 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
 
Позивач звернувся до суду в порядку ст.ст. 22, 1166 ЦК України з метою стягнення з відповідача збитків (шкоди).
 
Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
 
Відповідно до ч.1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 
 
 Згідно постанови Верховного Суду від 15.07.2020 р. у справі №205/5667/16-ц зазначено, що відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
 
Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
 
Загальною підставою відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди. Протиправна поведінка може виявлятися у прийнятті особою неправомірного рішення або у неправомірній поведінці. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Відповідальність настає лише за вини заподіювача шкоди. Тобто, відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє особу від відповідальності.
 
При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтею 1166 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. (Постанова Верховного Суду від 22.12.2020 р. у справі № 386/993/15-ц).
 
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК) .
 
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
 
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
 
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
 
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
 
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
 
Відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо заявлених позовних вимог, не є підставою для звільнення від доказування у відповідності до вимог  ст. 82 ЦПК України саме позивача.
 
За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
 
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
 
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами ту обставину, що діями ОСОБА_1 йому було завдано збитків. Не доведено і причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою відповідача та заподіяними збитками, оскільки саме по собі звернення відповідача до виконавчої служби з виконавчим листом щодо примусового виконання рішення суду не свідчить про обов`язковість відкриття виконавчого провадження. 
 
Крім того, суд вірно зауважив, що дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) позивачем не оскаржувались в рамках виконавчих проваджень №62272455, №62272329 (доказів протилежного суду не надано), тобто позивач фактично погодився з примусовим виконанням виконавчих листів, виданих у справі №761/1167/17, сплатив кошти під час примусового виконання, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження. При цьому, жодним чином не заперечував проти такого стягнення та не доводив факту виконання рішення суду в повному обсязі добровільно, ще до відкриття виконавчого провадження. Поряд з цим, з матеріалів справи вбачається, що на час відкриття виконавчого провадження за товариством рахувалася заборгованість, розмір якої підтверджується довідкою виконавчої служби, яка також позивачем не оскаржувалася.
            Посилання апелянта на неналежне застосування судом першої інстанції податкового законодавства, колегія суддів оцінює критично, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та власного тлумачення норм права. 
Отже, обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в  рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
  Крім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».
За таких обставин колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції правильно встановивши обставини спору, дійшов обґрунтованого висновку про залишення без задоволення позовних вимог  за їх необґрунтованістю та недоведеністю. 
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому, судове рішення відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,- 
П О С Т А Н О В И В:
                                                   
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавнича група «КМ-Букс», подану представником - Сисовим Владиславом Сергійовичем залишити без задоволення.
 
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 лютого 2021 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий:                                                                                                Р.В. Березовенко

Судді:                                                                                                            О.Ф. Лапчевська

                                                                                                                        В.А. Нежура