ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/12103/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Балась Т.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  14 квітня 2021 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді                    Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                 Костюк Л.О. та Пилипенко О.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просить: 
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що полягає у не виплаті ОСОБА_1 суми індексації грошового забезпечення в період з 16 вересня 2015 року по 28 лютого 2018 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 суму індексації грошового забезпечення в період з 16 вересня 2015 року по 28 лютого 2018 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно у період з 16.09.2015 по 28.02.2018 не проведено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення. На думку позивача посилання відповідача на відсутність фінансових ресурсів є безпідставними, оскільки обмежене фінансування не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на отримання суми індексації грошового забезпечення.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.12.2020 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову, визнати подання позивачем декількох позовів із однаковим предметом та однаковими підставами, а також надання Суду неправдивої інформації щодо відсутності таких позовів зловживанням процесуальними правами, що допущені позивачем.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Скаржник вказує на те, що судом першої інстанції із невідомих причин та усупереч наданим доказам зроблено хибний висновок про те, що позивач був виключений зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України не у зв`язку із переведенням для подальшого проходження служби до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Відтак, на переконання апелянта, визнання бездіяльності відповідача протиправною за період часу з 16.09.2015 по 06.11.2017 суперечить матеріалам справи та не відповідає принципу справедливості та  верховенства права.
З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2021 року відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження. 
Відзив позивачем не подавалося, що не перешкоджає розгляду ампеляційної скарги за наявними матеріалами в порядку письмового провадження. 
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду – скасуванню з наступних підстав.
Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України та є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення від 08.12.2016 року серії НОМЕР_3 (а.с. 4).
Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 06.11.2017 року № 245, ОСОБА_1  виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 та всіх видів грошового забезпечення та наказом командувача Національної гвардії України №146 о/с переміщено у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Наказом командувача Національної гвардії України від 03.05.2019 № 68 о/с ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я з правом носіння військової форми одягу (а.с.6).
Позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_4 із заявою від 18.03.2020 року щодо нарахування та виплати суми індексації грошового забезпечення за період з 10.09.2015 по лютий 2018 року.
Листом від 01.04.2020 року № 77/33-Л-15-Н-252 (а.с. 8-9) Військовою частиною НОМЕР_2 повідомлено, що за період з 16 вересня 2015 року по грудень 2015 року ОСОБА_1 індексація грошового забезпечення не нараховувалася та не виплачувалася, оскільки базовий місяць для нарахування індексації - вересень 2015 року; за період січень - грудень 2016 року нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення на загальну суму 532,30 грн.
У листі зазначено, що за січень - листопад 2017 року військова частина НОМЕР_2 Національної гвардії України виплату здійснити не може, оскільки ОСОБА_1 нараховані та виплачені основні та додаткові види виплат грошового забезпечення, які затверджені у штатному розписі на 2017 рік в межах виділених асигнувань, відповідно до абз. 11 п. 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, де визначено, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетних фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Також зазначено, що оскільки згідно із наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 06.11.2017 року №245 заявника виключено зі списків особового складу частини та усіх видів грошового забезпечення та переміщено наказом командувача Національної гвардії України від 20.10.2017 року № 146 о/с в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 06.11.2017 року, тому щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з грудня 2017 року по лютий 2018 рік, передбаченої Законом України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII, Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ, Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 року №2017-Ш, та постановою Кабінет Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» від 17 липня 2003 року № 1078 рекомендовано звернутись за останнім місцем служби, а саме до Військової частини НОМЕР_1 за територіальною належністю.
За результатом звернення позивача до Військової частини НОМЕР_1 , листом від 16.03.2020 року №60/33-514 (а.с. 10) Військова частина НОМЕР_1 повідомила, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України за контрактом у період з 06.11.2017 року до 04.06.2019 року, що свідчить про неможливість здійснення нарахувань у період з 10.09.2015 року до 06.11.2017 року. З посиланням на пункт 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 зазначено, що порядок виплати та розміри грошового забезпечення здійснювалися військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України відповідно до вимог законодавства Укради.
Вважаючи що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив йому індексацію грошового забезпечення за період з 16.09.2015 року по 28.02.2018 року, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом. 
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.
Судом першої інстанції зазначено, що відсутність фінансового ресурсу у відповідача не повинна виключати таку обставину як індексація грошового забезпечення позивача.
Щодо зобов`язання відповідача здійснити позивачу нарахування грошового забезпечення у період з 10.09.2015 року по 06.11.2017 року суд першої інстанції встановив, що оскільки позивач був звільнений з військової служби саме з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, то і виплату індексації грошового забезпечення за спірний період повинна здійснити Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Відповідно до    статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»    соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на. встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Де право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частин 2, 3    статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»    до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до    статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»    індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
За приписами    статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди. Заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Статтею 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»  передбачено підстави для проведення індексації, зокрема, індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього    Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем. У якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (частина 2    статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).
Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»    визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі    статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
При цьому, Порядком проведення індексації грошових доходів населення затверджено    постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078    (далі - Порядок № 1078) визначено правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема: оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.
Пункт 1-1 Порядку № 1078 визначає, що індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.
Згідно з пунктом 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню - підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розмір оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Отже, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці (грошового забезпечення). За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку із зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
У листі від 16.03.2020 року № 60/33-514 відповідач з посиланням на пункт 6 Порядку №1078, за умовами якого індексація грошового забезпечення здійснюється в межах фінансових ресурсів, зазначив, що індексація грошового забезпечення проводилася відповідачем відповідно до вимог законодавства.
Відповідно до п.п. 1, 2 п. 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Абзацом 4 цього ж пункту встановлено, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що індексація грошового забезпечення не повинна бути пов`язана з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації.
Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що нормами чинного законодавства чітко передбачені умови, коли повинна проводитись індексація грошового забезпечення, тому відсутність фінансового ресурсу у відповідача не повинна виключати таку обставину як індексація грошового забезпечення позивача. 
Однак, із висновками суду першої інстанції  про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що полягає у невиплаті ОСОБА_1 суми індексації грошового забезпечення в період з 16 вересня 2015 по 28 лютого 2018 року та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 суму індексації грошового забезпечення в період з 16 вересня 2015 по 28 лютого 2018 року судова колегія не погоджується з огляду на наступне. 
Зі змісту доводів апеляційної скарги вбачається, що Військова частина НОМЕР_1 не заперечує, що у період із 06.11.2017 року по 22.02.2018 року існували підстави для індексації грошового забезпечення позивача. Заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог полягають у тому, що Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України не може бути належним відповідачем в період з 16.09.2015 року по 06.11.2017 року, оскільки позивач до 06.11.2017 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 . 
Тобто, на переконання апелянта, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії Укарїни може бути належним відповідачем лише за період часу із 06.11.2017 по 04.06.2019, тобто за період проходження служби позивачем у Військовій частині НОМЕР_1 . 
Як вбачається із доданої до матеріалів апеляційної скарги довідки про грошове забезпечення від 22.01.2021 року № 15 (а.с. 61), відповідачем здійснювалася виплата індексації в період з грудня 2018 року по 04 червня 2019 року включно, та водночас в період з 06.11.2017 року по листопад 2018 року виплати з індексації не нараховувалися. 
Отже, виходячи із обмеженого позивачем у позові періоду, судова колегія вважає доведеними ті обставини, що відповідачем не здійснювалося нарахувань та виплати грошової індексації в період з 06.11.2017 року по 28.02.2018 року.  
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про обгрунтованість та підтвердженість доводів апелянта в тій частині, що в період з 16.09.2015 року по 06.11.2017 року позивач перебував на військовій служби у Військовій частині НОМЕР_2 , тобто у особи, яка не брала участь у справі, до розгляду не залучалася, що свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції стосовно визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 з нарахування та виплати індексації за період часу з 16.09.2015 року по 06.11.2017 року. 
Стосовно доводів апелянта про систематичне зловживанная позивачем процесуальними правами колегія суддів зазначає наступне.
На переконання апелянта, позивачем подано три адміністративних позови до Окружного адміністративного суду міста Києва до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України із тим самим предметом та із тих самих підстав, що може свідчити про те, що позивач умисно ввів суд в оману щодо відсутності таких позовів.
Оцінюючи доводи апелянта в зазначеній частині, колегією суддів досліджено інформацію з Єдиного державного реєстру судових рішень стосовно справ №640/23612/19 та №640/15626/20, та встановлено, що заявлені позивачем у наведених справах позовні вимоги не тотожні вимогам, заявленим у даній справі. Відтак, колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо систематичного зловживання позивачем процесуальними правами.  
Відповідно до  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з пунктом другим частини другої  статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини першої  статті 317 Кодексу адміністративного судочинства  України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають фактичним обставинам справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому рішення  Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів виходить з положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, та враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 статті 5 Закону України «Про судовий збір».
За таких обставин, колегія суддів відносить судові витрати за рахунок Державного бюджету України на підставі частини пятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року - скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що полягає у не виплаті ОСОБА_1 суми індексації грошового забезпечення в період з 06 листопада 2017 по 28 лютого 2018 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 суму індексації грошового забезпечення в період з 06 листопада 2017 року по 28 лютого 2018 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                 О.М. Кузьмишина

Судді:                                                                                 Л.О. Костюк

                                                                                          О.Є. Пилипенко