Справа № 128/1195/21 
Провадження № 33/801/507/2021
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач: Сало Т. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року                                                                                   м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Бистрицького М.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 19 травня 2021 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
встановив:
Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 19 травня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави, без позбавлення права керування транспортними засобами. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір, що становить 454,40 гривень. 
Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
В скарзі зазначає, що він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки не керував транспортним засобом, а коли до нього під`їхав екіпаж поліції, він йшов пішки, штовхаючи попереду себе одноосьовий мотоблок. Крім того, мотоблок не є транспортним засобом, оскільки не є самохідним та не здатен перевозити пасажирів.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 та адвоката Бистрицького М.О., які підтримали апеляційну скаргу із зазначених у ній підстав, суд приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
У статті 280 КУпАП зазначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №449513, складеного 18.04.2021 поліцейським СРПП ВП №3 ВРУП ГУНП у Вінницькій області сержантом поліції Мельником М.В., 18.04.2021 о21 год. 30 хв. в с. Великі Крушилинці по вул. Михайла Грушевського, Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_1 керував мотоблоком Zubr 8, д.н.з. б/н, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків (а.с.1).
У п. 2.5 Правил дорожнього руху зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Під час розгляду справи суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 280 КУпАП з`ясував всі обставини, що підлягають доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Висновок суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1  ст.130 КУпАП України, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Одним із доводів апеляційної скарги є те, що стаття 130 КУпАП передбачає відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а мотоблок «Zubr» не є транспортним засобом, а тому відповідальність за керування ним наставати не може.
Така позиція апелянта є хибною, оскільки механічний транспортний засіб – це транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
Транспортний засіб з електродвигуном вважається механічним за умови, що потужність двигуна більша ніж 3 кВт. Водночас для транспортних засобів з двигуном внутрішнього згоряння жодних обмежень щодо технічних характеристик останнього не передбачено.
Визначення терміну «транспортний засіб» наведено в п.1.10 Правил дорожнього руху України, згідно з яким транспортний засіб - це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Тобто, проаналізувавши дану норму Правил, можна дійти висновку, що у випадку, коли мотоблок служить для перевезення осіб, зокрема і самого водія чи його вантажу, то в цьому випадку він є повноправним учасником дорожнього руху і вважається транспортним засобом, а тому особа, що керує таким транспортним засобом повинна нести відповідальність за керування ним у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, чинне законодавство не містить вказівки на те, що пристрій визнається транспортним засобом лише у разі присвоєння йому номерного знаку та за наявності посвідчення водія у особи, яка ним керує.
Відповідно до роз`яснень Верховного Суду, викладених в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду №278/3362/15-к від 01.03.2018, будь-який транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна, незалежно від його робочого об`єму, належить до механічних транспортних засобів.
Отже, ОСОБА_1 , керуючи мотоблоком «Zubr» та рухаючись по дорозі, був учасником дорожнього руху та був зобов`язаний керуватись Правилами дорожнього руху України.
Щодо тверджень скаржника про те, що він не керував мотоблоком, а лише «штовхав» його попереду себе, то вказані доводи не беруться апеляційним судом до уваги з наступних підстав.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 251 КУпАП). 
Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є доказом у справі про адміністративне правопорушення, на підставі якого встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Під час розгляду справ про адміністративне правопорушення надається оцінка саме обставинам, які були викладені в протоколі.
У протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 власноручно зазначив, що «Від проходження огляду відмовляюся, вину визнаю, пояснення надам у суді. Сьогодні більше керувати мотоблоком не буду. В лікарню їхати не потрібно». Тобто, факт керування мотоблоком підтверджено власноручно написаними поясненнями ОСОБА_1 . 
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що написав такі пояснення у протоколі, тому що перебував у стані стресу.
Така позиція апелянта різниця з його позицією в суді першої інстанції, де останній не вказував на свій стан хвилювання, а навпаки зазначив, що протокол підписував добровільно та власноруч писав, що вину визнає. 
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що така позиція апелянта з приводу заперечення ним факту керування транспортним засобом є намаганням уникнути відповідальності, і такий висновок суду апелянтом не спростований.
На підтвердження своєї позиці, викладеній в апеляційній скарзі ОСОБА_1 клопотання про повторний виклик свідків до суду апеляційної інстанції не заявляв.
Суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбачено ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладаючи на нього адміністративне стягнення аргументував свій висновок щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності.
Інші доводи апеляційної скарги є формальними та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, суд першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно дослідив матеріали справи та дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, 
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову  Вінницького районного суду Вінницької області від 19 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало