ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року 
м. Київ

Справа №  925/1214/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючого - Пєскова В.Г.,
суддів: Банаська О.О., Погребняка В.Я., 
за участю секретаря судового засідання - Хмельовського В.О., 

за участю представників:
Приватного акціонерного товариства «Азот» - Васьківського Л.М.,
Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» - Якушенка В.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Азот» за вх. №   841/2021
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 
у складі колегії суддів: Пантелієнка В.О. (головуючий), Верховця А.А, Доманської  М.Л. 
у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Азот»
до Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго»
про стягнення 104   149   157,88 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Хронологія подій та опис обставин, встановлених судами.
1.          24.05.2005 між Приватним акціонерним товариством «Азот» (далі - ПрАТ «Азот») та Публічним акціонерним товариством «Черкасиобленерго» (далі - ПАТ «Черкасиобленерго») був укладений Договір про постачання електричної енергії № 524-213/24, відповідно до умов якого відповідач (постачальник) зобов`язався постачати позивачу (споживач) електричну енергію, а позивач зобов`язався сплачувати постачальнику електричної енергії її вартість та здійснювати інші платежі згідно з умовами Договору від 24.05.2005 № 524-213/24 про постачання електричної енергії ВАТ «Черкасиобленерго» для ВАТ «Азот» та додатками до цього Договору, що є його невід`ємними частинами (далі - Договір).
2.          30.10.2015 на виконання умов Договору, позивач сплатив відповідачу за перетікання реактивної енергії 20 000 000,00 грн.
3.          24.11.2015 позивач, виявивши переплату за перетікання реактивної енергії, надіслав відповідачу лист за вих. № 202-09/199 з вимогою повернути помилково перераховані грошові кошти в розмірі 19 875 368,36 грн (за вирахуванням фактичної оплати реактивної енергії за жовтень 2015 року).
4.          25.11.2015 відповідач надіслав позивачу лист за № 7480/09-03 від 25.11.2015, у якому вказав, що на рахунок ПАТ «Черкасиобленерго» надійшли кошти від ПрАТ «Азот» згідно платіжного доручення від 30.10.2015 № 6597 в сумі 20 000 000,00 грн за реактивну електричну енергію. Надлишкова оплата ПрАТ «Азот», що складає 19 875 368,36 грн, не може бути повернена позивачу через відсутність вільних обігових коштів ПАТ «Черкасиобленерго», відносно якого у 2004 році відкрито справу про банкрутство.
5.          30.11.2015 позивач направив відповідачу заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог за № 202-09/201, якою повідомив відповідача про припинення зобов`язань між ПрАТ «Азот» та ПАТ «Черкасиобленерго» на суму 19 875 368,36 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог щодо зобов`язань відповідача повернути позивачу безпідставно отримані грошові кошти та зобов`язань позивача сплатити відповідачу вартість активної електроенергії на суму 19 875 368,36 грн.
6.          22.12.2015 позивач сплатив відповідачу грошові кошти в сумі 46 300 000,00 грн за перетікання реактивної енергії, що підтверджується платіжним дорученням № 9565.
7.          30.12.2015 позивач звернувся до відповідача з листом за вих. № 202-08/217 з вимогою повернути помилково перераховані кошти в розмірі 46  300 000,00 грн до 06.01.2016. 
8.          Не отримавши від відповідача відповіді на свою вимогу, позивач направив відповідачу заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від 12.01.2016 за № 202-09/02, якою повідомив відповідача про припинення зобов`язань між ПрАТ «Азот» та ПАТ «Черкасиобленерго» на суму 46  300  000,00 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог щодо зобов`язань відповідача повернути позивачу безпідставно отримані грошові кошти та зобов`язань позивача сплатити відповідачу вартість активної електроенергії на суму 46 300 000,00 грн. 
9.          Рішенням Господарського суду Черкаської області від 24.10.2017 у справі № 925/1218/17, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2018, визнано недійсною угоду у формі заяви ПрАТ «Азот» про зарахування зустрічних однорідних вимог від 12.01.2016 № 202-09/02.
10.          Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.05.2018 постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2018 та рішення Господарського суду Черкаської області від 24.10.2017 у справі № 925/1218/17 залишено без змін.
11.          Рішенням Господарського суду Черкаської області від 24.01.2018 у справі № 925/1217/17, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2018, визнано недійсною угоду у формі заяви ПрАТ «Азот» про зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.11.2015 № 202-09/201. 
12.          Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.07.2018 постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2018 та рішення Господарського суду Черкаської області від 24.01.2018 у справі № 925/1217/17 залишено без змін.
13.          Станом на дату подання позову, за розрахунками позивача, сума переплати зменшилася та становить 65 338 334,09 грн, оскільки з травня 2018 року відповідач почав зараховувати переплачені позивачем кошти в рахунок оплати поточних послуг з перетікання реактивної енергії.

Подання заяви до суду.
14.          У листопаді 2018 року з огляду на ці обставини ПрАТ «Азот» звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до ПАТ «Черкасиобленерго», в якому просило стягнути з ПАТ «Черкасиобленерго» на користь ПрАТ «Азот» надмірно сплачені грошові кошти в сумі 62  338  334,09 грн, пеню в розмірі 11   245   983,58 грн, інфляційні втрати в розмірі 2 479 0581,10 грн, 3% річних в розмірі 5 774 259,11 грн. 
15.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПрАТ «Азот» на виконання умов укладеного з відповідачем договору були помилково перераховані кошти за перетікання реактивної енергії в розмірі, значно більшому за фактично спожиту реактивну електричну енергію. Тому позивач звертався до відповідача з вимогою повернути надмірно сплачені позивачем кошти, проте відповідач вказану позивачем у вимозі суму не повернув, мотивуючи це відсутністю вільних обігових коштів.
          Позивач посилався на положення частини другої статті 216, статей 509, 525, 526, 530 ЦК України, статті 173 ГК України та стверджував, що відповідач не виконав зобов`язання повернути кошти, надмірно сплачені позивачем за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електричної енергії.
          Крім того, позивач на підставі статті 625 ЦК України заявив вимогу стягнення 3 % річних та інфляційних втрат і штрафної санкції у вигляді пені відповідно до статті 230 ГК України.

Розгляд справи судами.
16.          Справа судами розглядалася неодноразово.
17.          26.02.2019 рішенням Господарського суду Черкаської області у задоволенні позову відмовлено. 
18.          Рішення суду мотивовано тим, що грошові кошти в розмірі 66 300 000 грн були отримані відповідачем на підставі Договору, тому вони не можуть вважатися безпідставно набутим майном. Оскільки судом першої інстанції встановлено відсутність підстав для задоволення основної позовної вимоги, то похідні вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат і пені також задоволенню не підлягають.
19.          05.06.2019 постановою Північного апеляційного господарського суду рішення Господарського суду Черкаської області від 26.02.2019 у справі                  № 925/1214/18 залишено без змін.
20.          Суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову та зазначив, що правовідносини сторін виникли на підставі Договору про постачання електричної енергії, за яким зобов`язання відповідач виконував належним чином, що не заперечується позивачем. 
          Тому апеляційний суд вважав, що перераховані позивачем відповідачу кошти є авансом у розумінні статті 570 ЦК України, оскільки Договором не передбачено, що сплачена сума вважатиметься завдатком.
          На думку апеляційного суду, правовою природою укладеного між сторонами Договору є поставка, а тому право учасника таких правовідносин вимагати повернення переплати і кореспондуючий обов`язок з її повернення обумовлені статтею 693 ЦК України, а загальні підстави повернення виконаного у зобов`язанні внаслідок його припинення, передбачені 653 ЦК України, частина четверта якої, зокрема, визначає виникнення права на повернення виконаного за правочином лише після його розірвання.
21.          14.11.2019 постановою Касаційного господарського суду скасовано постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2019 та рішення Господарського суду Черкаської області від 26.02.2019 у справі №  925/1214/18, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Черкаської області. 
22.          Суд касаційної інстанції зазначив, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що відповідач своїх зобов`язань не порушив, а правові підстави для повернення відповідачем позивачу спірних коштів не настали, є передчасними. Застосування апеляційним господарським судом статей 653, 693 ЦК України не ґрунтується на релевантній правовій оцінці змісту спірних правовідносин, змішаної природи Договору та його умов щодо надання і оплати послуг з компенсації перетікання реактивної електричної енергії.
          Крім того, вказано, що, виходячи з принципу судочинства jura novit curia - «суд знає закони», неправильна юридична кваліфікація позивачем спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм, відтак при розгляді цієї справи суди попередніх інстанцій мали самостійно перевірити доводи сторін щодо застосування закону, який регулює спірні правовідносини та надати правильну правову кваліфікацію цим відносинам і зобов`язанням сторін.
          Також касаційним судом зроблено висновок про ненадання судами попередніх інстанцій вмотивованої оцінки всім аргументам позивача стосовно підстав позову та наголошено, що висновок про відсутність порушення зобов`язань відповідачем має базуватися, серед іншого, на вичерпній оцінці їх природи, змісту Договору та спірних правовідносин у сукупності, а для відмови у застосуванні статей 1212, 1214 ЦК України недостатньо формальної констатації договірних відносин між сторонами за відсутності ґрунтовного аналізу взаємозв`язку цих відносин, підстав позову, природи спірних коштів та наявності/відсутності підстав для їх сплати позивачем та набуття відповідачем за умовами Договору.
23.          16.03.2020 ухвалою Господарського суду Черкаської області змінено підставу позовних вимог на стягнення з ПАТ «Черкасиобленерго» на користь ПрАТ «Азот» надмірно сплаченої попередньої оплати в сумі 62  338  334,09 грн, пені в розмірі 11 245 983,58 грн, інфляційних втрат в розмірі 24 790 581,10 грн, 3% річних в розмірі 5 774 259,11 грн. 
24.          04.08.2020 рішенням Господарського суду Черкаської області у справі №  925/1214/18 позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Черкасиобленерго» на користь ПрАТ «Азот» надмірно сплачені грошові кошти в сумі 62 338 334,09 грн, інфляційні втрати в розмірі 22 161 711,58 грн, 3% річних в розмірі 5 166 433,48 грн та 616 700,00 грн витрат зі сплати судового збору. В іншій частині позову відмовлено.
25.          Суд першої інстанції дійшов таких висновків:
          - між сторонами у даній справі був укладений і виконувався договір, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг;
          - відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором;
          - згідно з пунктом 1.2 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики від 31.07.1996 № 28 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) плата за перетікання реактивної електроенергії - це плата за послуги, які електропередавальна організація або власник технологічних електричних мереж змушені надавати споживачу, якщо він експлуатує електромагнітно незбалансовані електроустановки;
          - сторони виконували і виконують договірні зобов`язання належним чином, проте позивачем було перераховано відповідачу надмірні кошти в сумі 19  720 467,69 грн згідно платіжного доручення від 30.10.2015 № 6597 та 46  300 000 грн згідно платіжного доручення від 22.12.2015 № 9565, позивачем направлялися листи-претензії на адресу відповідача з вимогою повернення надмірно сплачених коштів, проте відповідачем зазначено, що у зв`язку із відсутністю вільних обігових коштів він не в змозі повернути переплачені кошти;
          - станом на момент розгляду справи сума неповернутих відповідачем надмірно сплачених коштів з урахуванням корегування позивача становить 62 338 334,09 грн, але відсутність у відповідача вільних обігових коштів не позбавляє та не звільняє його від обов`язку повернути позивачеві ці кошти.
          Тому судом першої інстанції було стягнуто з відповідача на користь позивача надмірно сплачені кошти в сумі 62 338 334,09 грн, а також інфляційні втрати в сумі 22 161 711,58 грн, 3% річних в сумі 5 166 433,48 грн (перерахований судом розмір інфляційних втрат і 3% річних). У стягненні пені в розмірі 11 245 983,58 грн суд відмовив, оскільки Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» ставить стягнення пені в залежність від домовленості про це сторін в договорі, а сторонами не визначена відповідальність, у тому числі, пеня за порушення грошового зобов`язання.      
26.          14.12.2020 постановою Північного апеляційного господарського суду скасовано рішення Господарського суду Черкаської області від 04.08.2020 у цій справі. Прийнято нове рішення, яким в позові ПрАТ «Азот» про стягнення з ПАТ «Черкасиобленерго» 104 149 157,88 грн відмовлено. Вирішено питання понесених судових витрат.
27.          Суд апеляційної інстанції своє рішення обґрунтував тим, що умови Договору не містять будь-яких грошових зобов`язань з боку відповідача, зобов`язання останнього з повернення переплати або надмірно сплачених коштів як умовами Договору так і жодним нормативно-правовим актом також не передбачені. Позивач має право вимагати від відповідача належного виконання зобов`язання за Договором, а саме постачання йому електричної енергії та надання послуг з перетікання реактивної електроенергії, а не сплати грошових коштів у формі заборгованості.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
А.           Доводи особи, яка подала касаційну скаргу. 
28.          До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ПрАТ «Азот» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 у справі №   925/1214/18, в якій наведено прохання скасувати цю постанову та залишити без змін рішення Господарського суду Черкаської області по справі від 04.08.2020 у справі №  925/1214/18.
29.          Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, ПрАТ «Азот» зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у цій же справі, викладені  у постанові від 14.11.2019.
          Крім того, стверджує, що застосовуючи до спірних правовідносин норми частин третьої та четвертої статті 46 ГПК України, суд апеляційної інстанції не врахував висновків щодо їх застосування, викладених в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суді від 11.11.2020 року по справі № 910/7141/13 та від 03.11.2020 року по справі №  906/46/17. При цьому зазначає, що при новому розгляді до закінчення підготовчого засідання позивач вправі зміни предмет та підстави позову.
          Скаржник наголошує, що фактично на теперішній час відповідач розпоряджається грошовими коштами позивача на власний розсуд, чим порушує права позивача на вільне володіння та розпорядження своїми грошовими коштами.
Б.           Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу.
30.          До Верховного Суду від ПАТ «Черкасиобленерго» надійшов відзив на касаційну скаргу ПрАТ «Азот», в якому з посиланням на правильність застосування судом апеляційної інстанції норм права наведено прохання залишити цю касаційну скаргу без задоволення, а оскаржену постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
А.           Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій
А.             Щодо суті касаційної скарги.
31.          Заслухавши доповідача, присутніх у судовому засіданні учасників справи, розглянувши матеріали справи, здійснивши перевірку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав. 
32.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
33.          В оскарженій постанові суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що умови Договору не містять будь-яких грошових зобов`язань з боку відповідача, зобов`язання останнього з повернення переплати або надмірно сплачених коштів як умовами Договору так і жодним нормативно-правовим актом також не передбачені. Позивач має право вимагати від відповідача належного виконання зобов`язання за Договором, а саме постачання йому електричної енергії та надання послуг з перетікання реактивної електроенергії, а не сплати грошових коштів у формі заборгованості.
          Також зазначено, що позивач порушив норми процесуального права, оскільки він не скористався процесуальним правом, яке передбачено нормами статті 46 ГПК України та не подав заяву про зміну підстав позовної заяви до закінчення підготовчого засідання.
34.          Із цього приводу слід зазначити таке.
35.          Згідно з положеннями частини третьої статті 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
36.          Водночас, частиною четвертою цієї статті унормовано, що у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею. Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною третьою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження - після початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.
37.          З огляду на вищезазначене, 03.02.2020 позивач після скасування судом касаційної інстанцій судових рішень у цій справі і передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції подав заяву від № 501-06/55 про зміну підстав позову. При цьому в якості обґрунтування подання своєї заяви позивач послався на висновки про правову природу спірних коштів, зроблені Верховним Судом при направленні справи на новий розгляд, та на зміну фактичних обставин цієї справи, яка полягає в тому, що з 01.01.2019 згідно Постанови НКРЕКП від 16.11.2018 № 1447 змінився статус відповідача щодо провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії.
38.          Слід зауважити, що судами встановлено, що при першому розгляді справи судом першої інстанції підготовче засідання було закрито 22.02.2019, про що постановлено відповідну ухвалу. 
39.          Зважаючи, що зміна фактичних обставин справи сталася до закінчення підготовчого засідання, то суд апеляційної інстанції вірно вказав, що позивач порушив норми процесуального права, оскільки він не скористався процесуальним правом, яке передбачено нормами статті 46 ГПК України та не подав заяву про зміну підстав позовної заяви до закінчення підготовчого засідання.   
40.          Однак, судова колегія зазначає, що суд, беручи до уваги принцип jura novit curia («суд знає закони»), під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо обґрунтованості/необґрунтованості позовних вимог.
          При цьому суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.
          Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.
          Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17. 
41.          Відтак, подібне порушення не призводить до неправильного вирішення спору, зважаючи на викладені висновки у пункті 40 цієї постанови, та саме в цій справі не вплинуло на правильність висновків суду першої інстанції.
42.          Згідно з частиною першою статті 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи. 
43.          Проте, на відміну від суду першої інстанції, апеляційний суд всупереч вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 14.11.2019 у цій справі, не надав належної оцінки Договору, який згідно із частиною другою статті 11 ЦК України є підставою виникнення у сторін певного обсягу прав та обов`язків; не визначив правову природу Договору як договір поставки всупереч висновкам Верховного Суду, не врахувавши при цьому змішаної природи Договору та його умов щодо надання і оплати послуг з компенсації перетікання реактивної електричної енергії; всупереч встановлення Верховним Судом правової кваліфікації спірних коштів як плати за послуги, визначив спірні кошти як попередню оплату за поставку електроенергії; не надав вмотивовану оцінку аргументам позивача стосовно сплати спірних коштів поза визначеного умовами Договору порядку розрахунків і моменту та підстав виникнення обов`язку відповідача з їх повернення.
44.          Так, згідно з статтею 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.
45.          Положення ЦК України передбачають, що власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 320); право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321).   
46.          Судова колегія вважає, що між сторонами у цій справі був укладений і виконувався договір, який за своєю правовою природою є договором поставки (постачання електроенергії) та надання послуг (за перетікання реактивної електроенергії), тобто змішаним договором.
47.          Так, пунктом 1.2 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики 31.07.1996 № 28 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що плата за перетікання реактивної електроенергії - це плата за послуги, які електропередавальна організація або власник технологічних електричних мереж змушені надавати споживачу, якщо він експлуатує електромагнітно незбалансовані електроустановки. 
48.          У частині першій статті 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
49.          Судами було встановлено, що сторони Договору виконували і виконують договірні зобов`язання належним чином, проте позивачем було перераховано відповідачу надмірні кошти в сумі 19 720 467,69 грн згідно платіжного доручення від 30.10.2015 № 6597 та 46 300 000 грн згідно платіжного доручення від 22.12.2015 № 9565 за послуги з перетікання реактивної електроенергії.
          Позивачем направлялися листи-претензії на адресу відповідача з вимогою повернення надмірно сплачених коштів, проте відповідачем зазначено, що у зв`язку із відсутністю вільних обігових коштів, відповідач не в змозі повернути переплачені кошти.  
50.          Враховуючи наведені вище норми, а також положення частини другої статті 13 ЦК України, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, беручи до уваги реальність Договору, судова колегія вважає, що в даному випадку має місце непропорційність втручання в право власності позивача на грошові кошти, надлишково сплачені за послуги з перетікання електричної енергії. Зокрема, сплачені кошти (66   300   000 грн) є неспівмірними з вартістю наданої відповідачем послугою (124   631,64 грн). Судова колегія бере до уваги ознаки недобросовісної поведінки відповідача з притримання чужих коштів, оскільки відповідач достеменно знав про значну переплату за надані послуги, а відсутність обігових коштів не виправдовує обрану відповідачем лінію поведінки з неповернення чужих грошей. 
51.          Тому обґрунтованими є висновки суду першої інстанції з посиланням на вимоги статті 530 ЦК України про те, що строк виконання зобов`язання відповідача по поверненню надмірно сплачених коштів настав з моменту направлення претензії (вимоги) позивачем, а через сім днів у позивача виникло право вимагати виконання відповідачем своїх зобов`язань по поверненню надмірно сплачених коштів.  
52.          Оскільки станом на момент розгляду справи сума неповернутих відповідачем надмірно сплачених коштів з урахуванням корегування позивача складала 62 338 334,09 грн, то відповідно вірно судом першої інстанції було прийнято рішення про стягнення з відповідача цієї суми, а також обчислених судом 3% річних та інфляційних втрат.
53.          Так, статтею 625 ЦК України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
54.          Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено позивачеві про стягнення 11   245   983, 58 грн пені, оскільки Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» ставить стягнення пені в залежність від домовленості про це сторін в договорі, а сторонами в Договорі не визначена відповідальність за порушення грошового зобов`язання, у тому числі нарахування пені.  
55.          Щодо можливості стягнення з відповідача сум у порядку статті 625 ЦК України судова колегія покликається до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.09.2020 у справі №  826/3106/18, згідно з якими «заборона застосування санкцій протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів стосується невиконання чи неналежного виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дати введення мораторію, і не поширюється на поточні зобов`язання (зобов`язання, які виникли після цієї дати) боржника. Боржник, стосовно якого порушено провадження про визнання банкрутом і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, звільняється від відповідальності лише за невиконання зобов`язань, щодо яких запроваджено мораторій. За поточними зобов`язаннями боржник відповідає на загальних підставах до прийняття господарським судом постанови про визнання його банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури» (пункт 61 постанови).   
56.          Зважаючи на те, що грошові зобов`язання боржника перед позивачем є поточними, то суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача на користь ПрАТ «Азот» зазначені у резолютивній частині рішення суми.
Б.           Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
57.          Враховуючи викладене вище, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про задоволення касаційної скарги і скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення без змін рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 315 ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду
          
П О С Т А Н О В И В :

1.          Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Азот» за вх. №  841/2021 задовольнити.
2.          Постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 у справі №   925/1214/18 скасувати, рішення Господарського суду Черкаської області по справі від 04.08.2020 залишити в силі.
3.          Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                            В. Пєсков
Судді                                                                                                                 О. Банасько
                                                                                                    В. Погребняк