ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2021 року
м. Харків
справа №628/1345/20
провадження № 22-ц/818/2252/21, № 22-ц/818/2253/21
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П., 
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , 
відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЛО»
розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» про захист прав споживачів за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» в особі Адвокатського бюро «Олександра Шевченка» на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 04 грудня 2020 року та на додаткове рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 12 січня 2021 року,-
в с т а н о в и в :
У червні 2020 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» про захист прав споживачів. 
Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 04 грудня 2020 року позов задоволено частково. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» здійснити заміну телефону (смартфон) «Samsung Galaxi А5» на такий самий новий.
У задоволенні решти вимог - відмовлено.
Додатковим рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 12 січня 2021 року доповнено судове рішення. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн.
В апеляційній скарзі ТОВ «АЛЛО», посилаючись на незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 04 грудня 2020 року та додаткове рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 12 січня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. Просить стягнути з ОСОБА_1 на їх користь понесені витрати на оплату правової допомоги в розмірі 5 000 грн. та судові витрати за сплату судового збору за подачу апеляційної скарги.
Зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам та обставинам, що підтверджуються матеріалами справи, а саме: ТОВ «АЛЛО» є продавцем товару, а не виробником чи виконавцем послуг, який здійснює гарантійне обслуговування товару; позивачем було придбано товар належної якості та без будь-яких претензій чи зауважень до товару; обов`язок доведення факту виникнення недоліків товару після його передання покупцеві покладається саме на покупця; вимоги позивача щодо передачі товару до сервісного центру були виконані у повному обсязі, а термінал було передано до відповідного авторизованого сервісного центру виробника, про що свідчить відповідний Акт приймання товару для оцінки якості та обслуговування від 08.05.2020 року; також, в апеляційній скарзі ТОВ «АЛЛО»просить компенсувати їм понесені судові витрати у розмірі 5 000 грн. 00 коп. на адвокатську допомогу, які були заявлені під час вирішення спору судом першої інстанції, та судовий збір сплачений за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 261 грн. 50 коп. (а.с. 109-116).
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Рішення суду в частині позовних вимог в задоволенні яких відмовлено, не оспорюється, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що придбаний позивачем товар містив істотні недоліки, але ТОВ «АЛЛО»не задовольнив вимоги ОСОБА_1 , як споживача про заміну телефону на новий, чим порушив вимоги Закону України "Про захист прав споживача".
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 29.03.2020 року ОСОБА_1 у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , було придбано термінал (смартфон) «Samsung Galaxi А50» IMEI НОМЕР_1 разом з стартовим пакетом VODAFONE вартістю 25 грн. на загальну вартість 7537 грн., що підтверджується копією товарного чеку (а.с.8 ).
Відповідно до копії Акту (довідки) про проходження № НК\Э-0000143733 від 08.05.2020 року технічного обслуговування, було проведено гарантійне технічне обслуговування (заміна акб і дисплея) терміналу (смартфон) «Samsung Galaxi А50», який був прийнятий у ОСОБА_1 05.05.2020 року.
Крім того, у даному акті міститься інформація відносно того, що заявлені ОСОБА_1 недоліки телефону проявилися під час огляду/діагностики: сильно гріється, періодично не приймає дзвінки та не здійснює, погано працює розблокування (а.с. 10). 
У зв`язку із виявленими протягом гарантійного строку недоліками 13.05.2020 року позивачем була написана заява до ТОВ «АЛЛО» з проханням замінити вказаний телефон на новий у зв`язку з недоліками телефону, що вбачається з копії заяви ОСОБА_1 (а.с. 11). 
Як слідує з повідомлення ТОВ «АЛЛО» від 13.05.2020 року за № 5831/Ш, адресованого позивачу, останньому було відмовлено у поверненні грошових коштів за товар або обмін товару на аналогічний, так як законні підстави для цього відсутні (а.с. 9).
Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог щодо зобов`язання здійснити заміну телефону на такий самий - новий, тому в іншій частині колегією суддів не переглядається.
Так, згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.
Положеннями ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до вимог ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Як встановлено ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника виконавця, продавця; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).
Згідно з ч.ч. 1, 3, 5 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару.
У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товару.
Вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача.
Споживач має право пред`явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті.
Продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги.
Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов`язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника).
При цьому, якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки винили після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов`язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець, (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку.
Тобто, виходячи зі змісту вищенаведених положень Закону, саме на продавця товару покладено обов`язок проведення експертизи у разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості товару.
Як вбачається зі змісту Акту (довідки) про проходження № НК\Э-0000143733 від 08.05.2020 року недоліки телефону проявилися під час огляду/діагностики: сильно гріється, періодично не приймає дзвінки та не здійснює, погано працює розблокування (а.с. 10). 
Однак, будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що у відповідності до вимог Закону України "Про захист прав споживачів" ТОВ «АЛЛО», як продавець товару, звертався до позивача за згодою на проведення такої експертизи, матеріали справи не містить.
Посилання апелянта на те, що обов`язок доведення факту виникнення недоліків товару після його передання покупцеві покладається саме на позивача, як покупця, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до ч. 14 ст. 8 Закону України "Про захист прав споживачів" вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені ч. 1 цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання.
Крім того, згідно з ч. 2 ст. 679 ЦК України, якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.
Отже, у випадку існування гарантії щодо якості товару обов`язок доведення обставин, що звільняють продавця від відповідальності, покладаються на нього.
Аналогічний висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 16.04.2018 року по справі № 357/6497/17.
Щодо доводів апелянта стосовно придбання позивачем товару належної якості, що на його думку, підтверджено копією товарного чеку, слід зазначити, що у відповідності до ст. 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.
Тобто, чек від 29.03.2020 року підтверджує лише сплату позивачем товару, а не встановлює, чи є цей товар належної чи неналежної якості.
Доказів, що виявлені у травні 2020 року недоліки є наслідком недбалого користування телефоном саме покупцем, апелянтом не надано.
Натомість, колегія ссудів вважає, що неприйняття та нездійснення дзвінків є такими істотними недоліками смартфону, що унеможливлюють використання його за призначенням.
За таких обставин суд першої інстанції обгрунтовано поклав на продавця обов`язок по заміні товару неналежної якості.
Рішення суду в цій частині відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У той же час інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Тобто, у разі часткового задоволення позову (не всіх заявлених позовних вимог) судові витрати покладаються на обидві сторони: позивача та відповідача.
Заперечуючи щодо стягнення з ТОВ «АЛЛО» на користь держави витрат по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн., апелянт, перш за все, посилався на те, що судом першої інстанції позовні вимоги задоволені частково, при цьому судовий збір покладено на Товариство з урахуванням частково задоволених вимог та не враховано витрати відповідача на правову допомогу.
Проте, у зв`язку з тим, що позовні вимоги, заявлені до ТОВ «АЛЛО», були задоволені в частині однієї немайнової вимоги, а позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог Закону України "Про захист прав споживачів", колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ТОВ «АЛЛО»на користь держави витрат по сплаті судового збору у розмірі лише 840,80 грн. за задоволену вимогу немайнового характеру.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу.
Як передбачено п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Як вбачається, на підтвердження сплати витрат, пов`язаних із сплатою коштів на правничу допомогу, представником відповідача у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України було додано копію договору про надання правової допомоги № А1 від 10.06.2019 року, додаткову угоду № 12 до договору про надання правової допомоги від 23.06.2020 року та акт прийому-передачі послуг № 12 від 23.06.2020 року; копія платіжного доручення № 5727 від 25.06.2020 року про оплату ТОВ "Алло" витрат на правничу допомогу 5000 грн. 00 коп.
У свою чергу, ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з тим колегія суддів вважає, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» в особі Адвокатського бюро «Олександра Шевченка» про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
У даному випадку суд апеляційної інстанції враховує той факт, що представник відповідача жодного разу до суду в судове засідання не з`являвся; незначну ціну даного позову; характер спірних відносин; значення цієї справи для позивача, як споживача, що придбав товар неналежної якості і це встановлено судом, та те, що правовідносини, які виникають у випадку купівлі товару неналежної якості, врегульовані Законом України "Про захист прав споживачів", який, у свою чергу, визначає ефективний механізм захисту прав споживачів та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, як слабшої сторони у цих правовідносинах.
Дослідивши матеріали справи та зміст поданих апелянтом документів, колегія суддів вважає, що підготовка цієї справи до розгляду не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, а тому заявлені витрати не відповідають критерію їх реальності, розумності їхнього розміру. 
При цьому колегія суддів враховує, що основні вимоги позивача про заміну товару належної якості задоволено. 
Стягнення витрат у заявленому розмірі становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу таких витрат.
З урахуванням вимог розумності та справедливості, наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» витрати на правничу допомогу в розмірі 500,00 грн. В іншій частині заяви слід відмовити.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» в особі Адвокатського бюро «Олександра Шевченка» - залишити без задоволення. 
Рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 04 грудня 2020 року в частині задоволених позовних вимог залишити без змін.
Додаткове рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 12 січня 2021 року змінити, доповнити резолютивну частину абзацем наступного змісту: 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» витрати на правничу допомогу в розмірі 500,00 грн.
В іншій частині додаткове рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                                                       О.В. Маміна
Судді:                                                                                                    С.С. Кругова
                                                                                                           Н.П. Пилипчук