23.04.21
22-ц/812/862/21
Справа №484/131/21
Провадження № 22-ц/812/862/21
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

23 квітня 2021 року                                                    м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - Яворської Ж.М.,
суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу
акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» 
на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 березня 2021 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Закревським В.І., повний текст складеного 04 березня 2021 року, у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:
У січня 2021 року акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 18 вересня 2008 року.
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та Банком договір про надання банківських послуг.
Отже, підписавши заяву, між сторонами, у відповідності до ст.634 ЦК України було укладено договір про надання банківських послуг.
Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку.
Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному у повному обсязі.
Проте відповідач свої зобов`язання по поверненню коштів не виконав, у зв`язку з чим станом на 30 листопада 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 30822,68 грн., з яких: 26547,64 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4275,04 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.
Посилаючись на те, що позивач має право на свій розсуд вимагати від боржника будь- яку частину суми заборгованості за кредитом, просив суд стягнути з відповідача за кредитним договором №б/н від 18 вересня 2008 року заборгованість в сумі 26547,64 грн. станом на 30 листопада 2020 року та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн.
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції зазначив, що Умови та правила надання банківських послуг, надані позивачем до позову, не підписані відповідачкою. До позову позивачем не додано пам`ятку клієнта Приватбанку та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", які були б підписані відповідачкою.
Крім того, позивачем не надано доказів суду про ознайомлення відповідачки під власний підпис з витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та з Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку в період з 13 січня 2011 року по квітень 2018 року, між іншим як інших анкет-заяв з підписом відповідачки про надання кредиту за кредитною карткою у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Оскільки, вказані документи відсутні, а тому вони не можуть вважатись частиною кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.
Більш того, встановивши, що анкета-заява від 18 вересня 2018 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків в тому вигляді, як позивач вказує у позовних вимогах, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками, пенею, комісією і штрафами за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.
Із розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку, в якому міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей вбачається, що відповідачкою було витрачено коштів за отриманими картками на загальну суму 91192,48 грн, а внесено на погашення заборгованості 160041,55 грн. Отже оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку повернуті позивачу, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення вимог банку у повному обсязі.
Так, зокрема зазначав, що укладання кредитного договору між сторонами в даному випадку здійснено за принципом підписання анкети-заяви разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що складає між Банком та ОСОБА_1 договір приєднання. Підписавши угоду позичальник приєднався до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, що разом становлять самостійний кредитний договір. На підтвердження своїх вимог Банком надано до суду анкету-заяву підписану відповідачем.
Тобто між сторонами при укладанні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору.
Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягнені відсотків за кредитом, враховуючи, що при укладанні договору відсоткова ставка була визначена.
Про розгляд справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Рішення суду вказаним положенням закону в повній мірі не відповідає.
Відповідно до ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 18 вересня 2008 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву позичальника за №NKXRFE11500116 про надання строкового кредиту у сумі 1004,40 грн. на строк 10 місяців з 18 вересня 2008 року по 18 липня 2009 року включно на наступні цілі: придбання товару (споживчий кредит), зі сплатою страхового платежу у розмірі 74,4 грн., зі сплатою відсотків за користування Кредитом у розмірі 0,01% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 грн., щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 грн. в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Анкеті-заяві та Умовах строки  (а.с. 32).
Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку, починаючи з 15 жовтня 2008 року (дати сплати першого щомісячного платежу) щомісяця в період сплати, за який приймається період з 16 по 20 число кожного місяця. Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 100,50 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно Умовами, ефективна відсоткова ставка в гривневому еквіваленті дорівнює сумі щомісячних платежів. Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до Заяви та Умов. Товар або інше майно позичальника є предметом застави та відповідно до п.2.3, 2.4, 2.5 Умов забезпеченням зобов`язань. Інформація про товар (його найменування, вартість, заводський номер) визначені у супроводжувальних документах на товар, копії яких додаються до Заяви позичальника. Товар належить/у майбутньому буде належати позичальникові на правах власності. Максимальний розмір вимоги («абсолютне значення подорожчання кредиту»), яка забезпечується предметом застави складає 1005,00 грн. Предмет застави знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . При порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначений у п.5.1 Умов за кожний день прострочки. Відсоткова ставка за кредитом може змінюватися в залежності від змін облікової ставки НБУ чи в інших випадках відповідно до п. 3.3 Умов.
Крім того, відповідно до вказаної анкети заяви, встановлена базова відсоткова ставка у розмірі 3 % на місяць на залишок заборгованості.
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Цією ж заявою підтверджено отримання кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду за № НОМЕР_1 .
Отже, сторонами договору було узгоджено умови кредитування, що у розумінні ст.628 ЦК України є обов`язковим до виконання ОСОБА_1 , відтак вказана анкета заява являє собою кредитний договір.
Зазначений висновок узгоджується з висновком Верховного Суду у справі №70/6058/17 від 04 грудня 2019 року та №382/327/19 від 12 лютого 2020 року.
У заяві також зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , з 18 вересня 2008 року кредитний ліміт поступово збільшувався до 18400 грн. Вказаними коштами відповідача користувалася та частково вносив кошти на погашення кредиту.
Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по рахунку (а.с.20-29).
До позовної заяви, крім анкети-заяви, підписаної позичальником (а.с.32), представник банку додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не підписані позичальником (а.с. 33-42).
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 станом на 30 листопада 2020 року становить 30822,68 грн., з яких: 26547,64 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4275,04 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.
Відповідно до Довідки, наданої позивачем, за вказаним кредитним договором, ОСОБА_1 надавалися кредитні картки: 
18 вересня 2008 року № НОМЕР_1 зі строком дії до січня 2010 року;
13 січня 2011 року № НОМЕР_2 зі строком дії до вересня 2014 року;
25 червня 2014 року № НОМЕР_3 зі строком дії до жовтня 2017 року; 
27 листопада 2015 року № НОМЕР_4 зі строком дії до березня 2018 року; 
30 грудня 2014 року № НОМЕР_5 зі строком дії до квітня 2018 року (а.с. 31).
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що анкета-заява від 18 вересня 2008 року не містить визначенні домовленості сторін про сплату відсотків в тому вигляді, які позивач вказує у позовних вимогах, тому відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками, пенею, комісією і штрафами за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.
Із розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку, в якому міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей вбачається, що відповідачкою було витрачено коштів за отриманими картками на загальну суму 91192,48 грн, а внесено на погашення заборгованості 160041,55 грн. Отже, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку повернуті позивачу, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
З таким висновком колегія суддів апеляційного суду не погоджується з огляду на те, що суд першої інстанції при вирішенні спору виходив з інших встановлених обставин, а саме з умов договору розстрочи 1004,40 грн.
Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).
При цьому, за вимогами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.
Відповідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Стаття 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк», позивач обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення заборгованості посилався на те, що такі умови договору були узгоджені між сторонами, оскільки ОСОБА_1 підписала анкету-заяву, та погодилася на встановлені Тарифи банку, які передбачали оплату процентів, пені та комісії, а також штрафу на користь позивача.
На підтвердження викладених позовних вимог представником банку надано анкету-заяву, яка підписана особисто відповідачем та в якій зазначено базова відсоткова ставка за користування кредитом 3% на місяць на залишок заборгованості (а.с.32).
Разом з тим, у наданій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Отже, сторонами договору було узгоджено умови кредитування, що у розумінні ст.628 ЦК України є обов`язковим до виконання ОСОБА_1 .
Зазначений висновок узгоджується з висновком Верховного Суду у справі №70/6058/17 від 04 грудня 2019 року та №382/327/19 від 12 лютого 2020 року.
Тому, висновок суду першої інстанції про відсутність доказів на підтвердження домовленості сторін про сплату відсотків в тому вигляді, як позивач вказує у позовних вимогах є передчасним.
Позивач, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, просив стягнути з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту.
Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, порядок та строк їх повернення, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років, та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови і правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено правовою позицією Верховного Суду України і Верховного Суду, викладеній у постановах від 11 березня 2015 року (справа № 6-16цс15), від 17 липня 2019 року (справа № 175/4576/14-ц) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату неустойки за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Умов і правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Оскільки надані банком Умови і правила не підписані відповідачем, тому у Банку були відсутні підстави для нарахування пені, комісії та штрафів за несвоєчасну сплату кредиту, а як наслідок і їх подальший перерозподіл з грошових коштів, що були внесені відповідачем на погашення заборгованості за наданим кредитом.
З моменту отримання карти відповідач активно користувалася кредитними коштами та здійснювала погашення заборгованості.
Проте, як вбачається із розрахунку заборгованості наданого до позову, процентна ставка Банком неодноразово змінювалась, починаючи з 01 січня 2013 року на 30%, з 01 вересня 2014 року до 34,8 %, з 30 грудня 2014 року на 32,4 %, а з 01 квітня 2015 року 42% (а.с.4-8). У період з 01 червня 2015 року по 30 листопада 2020 року відбувалося коливання відсоткової ставки з 2,7 до 3,5 відсотків на місяць.
Даних про те, що ці умови змінювалися за домовленістю сторонами, зокрема, й збільшення узгодженої процентної ставки, протягом користування позичальником кредитними коштами, матеріали справи не містять. А відтак наведенні в розрахунку заборгованості відсоткові ставки та проведений з врахуванням цих ставок розрахунок заборгованості суперечить умов договору між сторонами.
Зважаючи на таке, саме з обумовленого сторонами в анкеті-заяві процентної ставки необхідно виходити при визначенні розміру складових заборгованості позичальника. 
З урахуванням наданого банком до позову розрахунку шляхом перерахування збільшеної процентної ставки у цьому розрахунку до визначеної сторонами у розмірі 3% на місяць, або 36% річних та зарахуванням переплачених сум на погашення підвищених процентів, заборгованість за простроченим тілом кредиту, яку просить стягнути позивач відсутня.
А відтак вимоги банку про стягнення на його користь заборгованості за кредитом у розмірі 26547 грн.64 коп. є безпідставними і задоволенню не підлягають.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги позивача щодо безпідставного неврахування судом висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 10 квітня 2019 року в справі № 356/1635/16-ц, від 28 березня 2019 року в справі № 428/2873/17, від 06 лютого 2018 року у справі №755/2720/16-ц та від 17 квітня 2019 року в справі № 666/388/16-ц, з яких вбачається, що факт підписання заяви-анкети складає договір між сторонами, з умовами якого сторона відповідача ознайомлена, оскільки пріоритет в застосуванні над висновками Касаційного цивільного суду мають саме висновки Великої Палати Верховного Суду (зокрема, викладені у постанові від 03.07.2019 року за результатами розгляду справи № 342/180/17), які з урахуванням положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України судом першої інстанції вірно взято до уваги при розгляді даної справи, правовідносини в якій є подібними.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Оскільки при ухвалені оскаржуваного рішення судом першої інстанції невірно з`ясовано обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволені позову, але з інших підстав.
Підстави для розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» задовольнити частково.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                                                                                      Ж.М. Яворська
Судді                                                                                              Т.М. Базовкіна
       Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 23 квітня 2021 року.