Справа № 737/42/21 	Головуючий у 1 інстанції Лібстер А. С. 	
Провадження № 33/4823/244/21 	  	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП         	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2021 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Заболотного В.М., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , захисника - Бабинця С.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Бабинця С.П. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Куликівського районного суду  Чернігівської області від 13 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :
Цією постановою:
         ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в АДРЕСА_1 , працює оператором АЗС у ТОВ «СЕРВІС-ЧЕМПІОН», м. Київ,  
притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 454 грн. судового збору.

Місцевим судом встановлено, що 22 січня 2021 року, о 18.40 год., по вул. Центральній, в с. Жуківка, Куликівського району, ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ 2103», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки відмовився, та відмовився від проходження такого огляду у Куликівській ЦРЛ в присутності свідка, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху. 

Не погодившись із рішенням суду, захисник Бабинець С.П. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову місцевого суду скасувати, звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності з передачею його на поруки трудовому колективу АЗС ТОВ «Сервіс-Чемпіон», посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, винесеного з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом, оскільки викладені в ньому обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, а залучення в якості свідка особи, яка перебуває в дружній стосунках з працівником поліції, яка складала протокол, робить такий протокол сумнівним, а показання свідка упередженими. Зазначив, що є незрозумілим та надуманими підстави, з яких суд відмовився розглядати клопотання трудового колективу про передачу ОСОБА_1 на поруки. Звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, що викликає сумнів у законності дій поліцейського при оформленні матеріалів. Вказує, що всупереч вимогам чинного законодавства суд взяв до уваги відео файли, які були зроблені 23 січня 2021 року, близько першої години ночі. Крім того, поліцейським було порушено процедуру направлення та огляду на стан сп`яніння, що свідчить про недійсність такого огляду і відсутність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. 

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених вище підстав; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 

Відповідно до вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10 жовтня 2001 року, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно п.6 розділу І та п.6 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також у присутності двох свідків.
Пунктом 27 постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснив, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, коли його зупинили працівники поліції, але відмовився проходити відповідний огляд на стан сп`яніння. Просив звільнити його від адміністративної відповідальності з передачею на поруки трудовому колективу.  

Проте, як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №471224  від 22.01.2021 року, ОСОБА_1 , 22 січня 2021 року, о 18 год. 40 хв., по вул. Центральній, в селі Жуківка Куликівського району, ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ 2103», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки відмовився, та відмовився від проходження такого огляду у Куликівській ЦРЛ в присутності свідка, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.
Згідно даного протоколу, ОСОБА_1 відмовився надати пояснення, поставити свій підпис у протоколі (а.с.2).
Отже, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст.251 КУпАП.

Факт відмови ОСОБА_1 від огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння підтверджується письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 , який пояснив, що водій ОСОБА_1 в його присутності, відмовився проходити огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку (а.с.3). 
При цьому, на переконання апеляційного суду, даний свідок не мав жодних підстав обмовляти ОСОБА_1 , його пояснення повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи. 

З переглянутого судом апеляційної інстанції відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками патрульної служби, так як порушив п.2.9 «в» ПДР України. В ході спілкування працівники поліції виявили у ОСОБА_1 явні ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим запропонували останньому пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки або в медичному закладі, проте останній відмовився від такого огляду.  
Відмінність часу, зафіксованого нагрудною камерою, від часу вчинення правопорушення, зазначеного у протоколі, пояснюється відсутністю належного налаштування камери, оскільки дата та час камерою автоматично не визначаються. Крім того, ця обставина не спростовує обґрунтованості підозри поліцейських у тому, що водій міг перебувати у стані алкогольного  сп`яніння, а суд надавав оцінку наявним у матеріалах доказам у відповідності до вимог закону, як кожному окремо, так і у сукупності між собою.
Також, у матеріалах справи наявне направлення на огляд водія ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 22.01.2021 року, що також вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги у цій частині (а.с.5). 

Посилання апелянта на те, що відповідальність особи за ч.1 ст.130 КУпАП настає виключно в разі саме керування транспортним засобом в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, не ґрунтується на законі, оскільки, як вже було зазначено вище, ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність не лише за керування транспортними засобами в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, а так само і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. 
У даному випадку має місце саме відмова водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто в його діях наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.  

Апеляційний суд звертає увагу, що законом не передбачено, що в разі складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковим відсторонення водія від керування транспортним засобом. При цьому, невідсторонення від керування транспортним засобом не звільняє водія від адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП та не є свідченням того, що у водія були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння.
Відсутність доказів відсторонення поліцейськими водія ОСОБА_1 від керування транспортним засобом не спростовує правильності висновків, викладених у постанові судді.

Зміст протоколу про адміністративне правопорушення повністю відповідає вимогам, встановленим ст.256 КУпАП, а також диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, а тому доводи апелянта у цій частині є необґрунтованими.
До того ж, будь-яких зауважень чи заперечень щодо порядку оформлення протоколу працівниками поліції ОСОБА_1 не зазначав, із заявами про неправильність дій чи порушення його прав під час складання протоколу до компетентних органів не звертався і матеріали справи таких не містять.
Процесуальні недоліки, які мали місце з точки зору захисника при оформленні матеріалів не спростовують висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вищевказаного правопорушення. Слід вказати, що жодних доказів, які б свідчили про невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення до суду не подано. 

Отже, дані протоколу про адміністративне правопорушення, пояснення свідка та дані, зафіксовані на відеозаписах, у своїй сукупності беззаперечно підтверджують той факт, що водій транспортного засобу ОСОБА_1 на пропозицію працівників поліції відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння.
Відтак, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. А позицію правопорушника слід розцінювати, як намагання уникнути ним встановленої законом відповідальності за скоєне.  

Отже, місцевий суд у повному обсязі з`ясував обставини справ, дослідив всі докази, що маються в матеріалах справи, надав їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він, керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.5 ПДР України, з чим погоджується й апеляційний суд.
Доводи апелянта з приводу безпідставної відмови у звільненні ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, на підставі ст.21 КУпАП, на думку апеляційного суду, не заслуговують на увагу.
Так, відповідно до ч.1 ст.21 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.
Можливість звільнення від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів справи на розгляд трудового колективу для застосування заходів громадського впливу, що передбачено ст.21 КУпАП є правом, а не обов`язком суду і застосовується лише в сукупності усіх з`ясованих фактів, що дозволяють вирішити питання про доцільність звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності.
Як убачається із матеріалів справи, місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали клопотання трудового колективу ТОВ «СЕРВІС-ЧЕМПІОН» про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, з передачею матеріалів на розгляд трудового колективу, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання товариства, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст.33 КУпАП, у розмірі, визначеному санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності. 

За таких обставин, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,               

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Бабинця С.П. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Куликівського  районного суду Чернігівської області від 13 квітня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя	В. М. Заболотний