ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 квітня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/4862/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Білак С.В., Олефіренко Н.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29.12.2020 р. (суддя Конишева О.В., повне судове рішення складено 29.12.2020 р.)  в справі № 280/4862/20 за позовом Головного управління ДПС у Запорізькій  області до ОСОБА_1 про  стягнення податкового боргу,
ВСТАНОВИВ:
Головне управління ДПС у Запорізькій  області звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про  стягнення податкового боргу в розмірі 54  208,86 грн.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 29.12.2020 р. позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1  податковий борг з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 54 208,86 грн. (номер рахунку (ІВАN) UА028999980313080029000008044, отримувач - УК у Василів.р-ні/Василів.р-н/14060100, банк отримувача - Казначейство України (ел.адм.подат.), код отримувача (ЄДРПОУ) 38025519, МФО 899998).
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення  з підстав  неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вказує, що  сума основного боргу з податку на додану вартість, за несвоєчасну сплату якого нараховані штрафні санкції та пеня, на момент нарахування не мала статусу податкового боргу, оскільки  стягнута за рішенням суду, а відповідач вже не мав статусу фізичної особи-підприємця   та платника податку на додану вартість. Податкова вимога № 01/7 від 05.07.2006 р. на суму 89  137,5 грн. не підтверджує права позивача на звернення до суду з цим позовом, оскільки складена у зв`язку зі стягненням податкового боргу постановою господарського суду Запорізької області  постановою від 16.03.2007 р. в справі № 11/775/06-АП.  В подальшому ця сума стягувалась в порядку примусового виконання органами ДВС, тобто порядок та строки погашення податкового боргу були змінені та визначались не Податковим кодексом України, а Законом України «Про виконавче провадження», тому до цих сум не застосовуються положення Податкового кодексу України, а боржник  у виконавчому провадженні не може нести відповідальність за несвоєчасну сплату податкового боргу.
Вважає, що судом задоволено вимоги поза межами строку позовної давності та стягнуто суми, не підтверджені належними доказами. Штрафні санкції  можуть бути нараховані, а нарахована пеня як податковий борг, може бути стягнуті протягом 1095 календарний днів.
Граничним строком сплати податкового боргу за податковим повідомленням-рішенням від 23.05.2005 р. № 0000062601/0  (основного боргу) була дата 03.10.2009 р., але не 10.06.2006 р. – строк нарахування пені. Відповідно, позивач  міг провести перевірку та нарахувати штрафні санкції до 03.10.2012 р.
Позивачем порушено строк та  порядок стягнення податкового боргу, встановлений ст. 95 Податкового кодексу України, адже відповідачу не надсилалась податкова вимога ні на суму пені, ні на суму штрафних санкцій.
Також зазначає, що судом стягнуто з особи, єдиним джерелом доходів якого є пенсія, податковий борг, що перевищує 60% суми податкового боргу, тобто  рішення не відповідає засадам розсудливості та пропорційності.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 27.05.2002 по 10.07.2014 був зареєстрований як фізична особа-підприємець з видом діяльності: 51.65.0 - Оптова торгівля іншим промисловим обладнанням. 
Згідно з даними, які містяться в інформаційно-аналітичній системі контролюючого органу, з 27.05.2002 по 10.07.2014 відповідач перебував на загальній системі оподаткування, стан платника податків - 11 (припинено, але не знято з обліку).
Станом на 17.07.2020 відповідач має податковий борг у сумі 54 208,86 грн. з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), з яких: основний платіж - 0,00 грн., штрафні (фінансові) санкції – 4 145,27 грн., пеня – 50 063,59 грн.
Податковий борг виник на підставі наступного.
08.11.2018 Василівським управлінням ГУ ДФС у Запорізькій області проведена камеральна перевірка ФОП ОСОБА_1 щодо порушення податкового законодавства, якою встановлена несвоєчасна сплата податку на додану вартість у розмірі 12 748,85 грн. (кількість днів затримки - 4470 днів), за результатами якої складено акт від 08.11.2018 №1939/08-55-07/ НОМЕР_1 .
На підставі акту від 08.11.2018 №1939/08-55-07/ НОМЕР_1  винесене податкове повідомлення-рішення від 21.12.2018 №0049185507, яким боржника зобов`язано сплатити штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 2 549,77 грн. (термін сплати - 06.01.2019).
21.12.2018 податкове повідомлення-рішення направлене відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, однак лист повернуто по причинам, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення.
Василівським управлінням ГУ ДФС у Запорізькій області проведена камеральна перевірка ФОП ОСОБА_1 щодо порушення податкового законодавства, за результатами якої встановлено  несвоєчасна сплата податку на додану вартість у розмірі 12 748,85 грн. (кількість днів затримки - 4470 днів). 
За результатами перевірки складено акт про порушення податкового законодавства від 14.08.2019 №1057/08-55-07/ НОМЕР_1 , на підставі якого винесене податкове повідомлення-рішення від 25.09.2019 №0121545507, яким боржника зобов`язано сплатити штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 876,80 грн. (термін сплати - 08.10.2019).
25.09.2018 дане податкове повідомлення-рішення направлене відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, однак лист був повернутий відправнику.
Василівським управлінням ГУ ДПС у Запорізькій області проведена камеральна перевірка ФОП ОСОБА_1 щодо порушення податкового законодавства, за результатами якої встановлена несвоєчасна сплата податку на додану вартість у розмірі 3 593,50 грн. (кількість днів затримки - 4947 днів). 
За результатами перевірки складено акт від 17.01.2020 №134/08-55-05/ НОМЕР_1 , на підставі якого винесене податкове повідомлення-рішення від 24.01.2020 №0006775505, яким боржника зобов`язано сплатити штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 718,70 грн. (термін сплати - 04.02.2020).
Крім того, відповідно до ст. 129 Податкового кодексу України відповідачу нарахована пеня у розмірі 50 063,59 грн.
Отже, відповідач має податковий борг з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), у розмірі 54 208,86 грн.
Відповідачу направлено податкову вимогу від 05.07.2006 року № 1/107 на загальну суму 89 137,50 грн.
Доказів добровільного погашення відповідачем податкового боргу матеріали справи не містять.
Встановивши, що контролюючим органом дотримано процедуру погашення податкового боргу, а факт наявності податкового боргу є доведеним,  суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Суд визнає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 27.05.2002 р. по 10.07.2014 р.  мав статус фізичної особи-підприємця. 
За відомостями інформаційно-аналітичної системи контролюючого органу з 27.05.2002 р. по 10.07.2014 р. ОСОБА_1 перебував на загальній системі оподаткування, стан платника податків - 11 (припинено, але не знято з обліку).
Станом на 17.07.2020 р. відповідач має податковий борг з податку на додану вартість в розмірі  54 208,86 грн., з яких: основний платіж - 0,00 грн., штрафні (фінансові) санкції – 4 145,27 грн., пеня – 50 063,59 грн.
Податковий борг виник внаслідок несплати у встановлений законом строк штрафних санкцій, застосованих податковими повідомленнями-рішеннями, грошові зобов`язання за якими є узгодженими та не сплачені у граничні терміни сплати: від 21.12.2018 р. №0049185507 про застосування штрафних санкцій  у розмірі 2 549,77 грн. (термін сплати - 06.01.2019 р.); від 25.09.2019 р. №0121545507 про застосування штрафних санкцій у розмірі 876,80 грн. (термін сплати - 08.10.2019 р.); від 24.01.2020 р. №0006775505 про застосування штрафних санкцій у розмірі 718,70 грн. (термін сплати - 04.02.2020 р.).
Крім того, відповідно до статті 129 Податкового кодексу України відповідачу нарахована пеня у розмірі 50 063,59 грн.
Контролюючим органом 05.07.2006 р. сформована податкова вимога № 1/107 на загальну суму податкового боргу 89 137,50 грн.
Доказів  погашення відповідачем податкового боргу матеріали справи не містять.
Спірним є питання наявності податкового боргу, визначення статусу відповідача як платника податків,   дотримання контролюючим органом процедури погашення податкового боргу, а також строку звернення до суду з питання стягнення податкового боргу.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Статтею 67 Податкового кодексу України  встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до пп.  14.1.175  п.  14.1  ст.  14 Податкового кодексу України  податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно з п. п. 95.1,  95.2 ст. 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Відповідно до п.  59.1  ст.  59 Податкового кодексу України  у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому        податкову вимогу в        порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Згідно з  п.  59.5    ст.  59 Податкового кодексу України    у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.
За приписами  ст. 129 Податкового кодексу України  пеня нараховується після закінчення встановлених  Податковим кодексом України  строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.
Зважаючи на доведеність несплати позивачем узгоджених сум грошового  зобов`язання (штрафних санкцій) з податку на додану вартість у строки, встановлені Податковим кодексом України, на такі суми нарахована пеня та такі суми набули статусу податкового боргу, який стягується з платника податків в судовому порядку.  
За позицією відповідача контролюючим органом при зверненні до суду неправильно визначено статус відповідача як платника податків, оскільки він не є платником податку на додану вартість та фізичною особою-підприємцем.
За приписами пункту 63.5 статті 63 Податкового кодексу України всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.
Фізичні особи - підприємці та особи, які мають намір провадити незалежну професійну діяльність, підлягають взяттю на облік як самозайняті особи у контролюючих органах згідно з цим Кодексом.
Пунктом 87.11 статті 87 Податкового кодексу України встановлено, що орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Тобто, Податковим кодексом України як для фізичних осіб, так  й для фізичних осіб-підприємців передбачена єдина процедура погашення податкового боргу – звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу платника податку – фізичної особи.
При цьому факт припинення підприємницької діяльності та втрата статусу платника податку на додану вартість не позбавляє таку особу від обв`язку погашення податкового боргу, який виник внаслідок несплати у встановлені строки узгоджених податкових зобов`язань. 
Відповідно, доводи апелянта в цій частині є неприйнятними.
Також є необґрунтованими доводи апелянта  стосовно того, що  сума основного боргу з податку на додану вартість, за несвоєчасну сплату якого нараховані штрафні санкції та пеня, на момент нарахування не мала статусу податкового боргу, оскільки  стягнута за рішенням суду, оскільки стягнення податкового боргу за судовим рішенням та початок процедури примусового стягнення у разі несплати такої суми до бюджету не змінює статусу боргу як податкового, а до повного погашення такого боргу застосовуються приписи Податкового кодексу України стосовно наслідків несплати узгодженої суми податкового зобов`язання, зокрема, щодо застосування штрафних санкцій, нарахування пені, а також стягнення таких нарахованих штрафних санкцій в судовому порядку як податкового боргу.
Стосовно посилання апелянта на задоволення судом першої інстанції вимог поза межами строку позовної давності та стягнення суми, не підтвердженої належними доказами, суд вказує на таке.
Судом встановлено, що до відповідача застосовано штрафні санкції за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання з податку на додану вартість, визначену податковим повідомленням-рішення від 24.05.2005 р. №0000062601, податковими повідомленнями-рішеннями  від 21.12.2018 р. №0049185507 про застосування штрафних санкцій  у розмірі 2 549,77 грн. (термін сплати - 06.01.2019 р.), від 25.09.2019 р. №0121545507 про застосування штрафних санкцій у розмірі 876,80 грн. (термін сплати - 08.10.2019 р.), від 24.01.2020 р. №0006775505 про застосування штрафних санкцій у розмірі 718,70 грн. (термін сплати - 04.02.2020 р.).
Грошові зобов`язання за податковими повідомленнями-рішеннями від 21.12.2018 р. №0049185507, від 25.09.2019 р. №0121545507, від 24.01.2020 р. №0006775505   є узгодженими, не сплачені позивачем у граничний строк сплати, тому набули статусу податкового боргу.
Відповідно до статті 129 Податкового кодексу України після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.
Відповідачу на підставі  статті 129 Податкового кодексу України  нараховано пеню на несплачені суми грошового зобов`язання. 
Пунктом 129.1 статті 129 Податкового кодексу України передбачено, що нарахування пені розпочинається: при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження) (підпункт 129.1.1); при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження) (підпункт 129.1.2); при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу, - після спливу 90 календарних днів (270 календарних днів у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до підпункту 39.5.4 пункту 39.5 статті 39 цього Кодексу), наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (підпункт 129.1.3).
Нарахування пені закінчується, зокрема, у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань (підпункт 129.3.1 пункту 129.3 статті 129 Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 129.4 статті 129 Податкового кодексу України на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктами 129.1.1 та 129.1.2 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, коли її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.
На суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1.3 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), нараховується пеня за кожний календарний день прострочення у його сплаті, починаючи з 91 календарного дня (з 271 календарного дня у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до підпункту 39.5.4 пункту 39.5 статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання, із розрахунку 100 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день .
Зазначений розмір пені застосовується щодо всіх видів податків, зборів та інших грошових зобов`язань, крім пені, яка нараховується за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, що встановлюється відповідним законодавством (пункт 129.5 статті 129 Податкового кодексу України).
Отже, нарахування пені за правилами підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України здійснюється у випадку пропуску платником податків граничного строку сплати податкового зобов`язання, визначеного пунктом 57.3 статті 57 цього кодексу та закінчується, зокрема, у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань.
Враховуючи не погашення відповідачем податкового зобов`язання, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що відповідно до інтегрованих карток відповідачу нарахована пеня у розмірі 50 063,59 грн., яка виникла після закінчення встановлених строків сплати грошового зобов`язання по податку на додану вартість (відповідно до ст. 129 Податкового кодексу України), дата виникнення - 06.01.2019.
Відповідачем також зазначається, що контролюючим органом  порушено строк та  порядок стягнення податкового боргу, встановлений ст. 95 Податкового кодексу України, адже відповідачу не надсилалась податкова вимога ні на суму пені, ні на суму штрафних санкцій.
Суд визнає необґрунтованими доводи відповідача стосовно відсутності підстав для стягнення податкового боргу через недотримання контролюючим органом процедури погашення податкового боргу.
Так, за позицією відповідача, контролюючим органом направлено платнику податків одну податкову вимогу від 05.07.2006 р. № 1/107, а на податковий борг, що стягується, податкова вимога не надсилалась.
Пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому  податкову вимогу  в  порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Згідно з пунктом 59.5 статті 59 Податкового кодексу у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Зважаючи на те, що у відповідача податковий борг виник та не переривається з 2006 р.,  внаслідок чого контролюючим органом вручено платнику податків податкову вимогу від 05.07.2006 р. № 1/107, а відповідачем не погашена сума податкова боргу в повному обсязі, більш того, сума податкового боргу збільшилась, контролюючим органом в силу приписів Податкового кодексу інші податкові вимоги  не формувались.                                            
          Відповідно, суд доходить до висновку про відсутність підстав вважати, що контролюючим органом не дотримана процедура погашення податкового боргу.
Доводи апелянта, що судове рішення не відповідає засадам розсудливості та пропорційності, оскільки судом стягнуто з особи, єдиним джерелом доходів якого є пенсія, податковий борг, що перевищує 60% суми податкового боргу, суд визнає неприйнятними та зазначає, що в силу  статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Аналогічні приписи  містяться у підпункті 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України,  платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно, у зв`язку з невиконанням відповідачем податкового обов`язку  судом першої інстанції обґрунтовано прийняте рішення про стягнення з відповідача податкового боргу, розмір якого підтверджений належними доказами.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини 6 статті 12 КАС України, розглянута за  правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України  розглядаються за правилами загального позовного провадження,  судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308, 311,  315,   316,   321,   322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29.12.2020 р. в справі № 280/4862/20  залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29.12.2020 р. в справі № 280/4862/20 за позовом Головного управління ДПС у Запорізькій  області до ОСОБА_1 про  стягнення податкового боргу залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття 19.04.2021 р. та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
          Повне судове рішення складено 19.04.2021 р.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко