КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
справа № 359/3746/20
провадження № 22-ц/824/5908/2021
 
9 червня   2021 року                                                                                                   м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Кирилюк Г.М.,
суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А. 
при секретарі Гайворонському В. М.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою боржника  ОСОБА_1 на дії  та бездіяльність старшого державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тригуба Геннадія Вікторовича, за участю  стягувача -   Державного  підприємства  «Інжексбуд», за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Касандяка Володимира Васильовича на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від  28 січня 2021 року у складі судді  Журавського В. В.,
 
встановив:
 
19.05.2020,  через систему «Електронний суд»,  ОСОБА_1   в особі  свого  представника - адвоката Касандяка В. В.,  звернулась  до  суду   зі скаргою, в якій просила  визнати  поважними причини пропуску строку на звернення  з даною  скаргою та  поновити цей строк, визнати  неправомірними та скасувати рішення старшого державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тригуба Г. В. про закінчення виконавчого провадження №61001131, що здійснювалось на підставі виконавчого листа №359/5269/18,  виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області 14.01.2020, та про  стягнення  виконавчого  збору, які викладені  у відповідних   постановах   від 19  березня  2020 року.  Зобов`язати Бориспільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві вжити заходів для надання ОСОБА_1 доступу до майна та речей, що належать членам її сім`ї.
Скарга  обґрунтована  тим, що  19  березня  2020  року  старшим державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тригубом  Г. В. при примусовому  виконанні   виконавчого  листа  №359/5269/18, виданого  14.01.2020,  було  винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №61001131. Про зміст вказаної постанови сторона  боржника дізналась лише 17 травня  2020  року   під час ознайомлення  з відомостями, що   містяться   в автоматизованій  системі виконавчих  проваджень.
На  думку  боржника рішення державного виконавця  Тригуба  Г В.  від 19 березня 2020 року  є  неправомірним, оскільки під  час  здійснення   виконавчих  дій останнім   допущено  наступні  порушення: виконавчі дії  розпочато  у день, встановлений  незаконною  постановою   іншого  державного  виконавця (11.03.2020), а не  в день (12.03.2020),  встановлений   виконавцем  Тригубом  Г. В.   в постанові  від  11.03.2020; постанову  про  призначення  дня  і часу  примусового  виселення  не   направлено  боржникові  на  його  поштову  адресу; прийнято  рішення  про  заборону   представнику боржника – адвокату Касандяку  В. В. приймати участь  у здійсненні   виконавчих дій  з примусового  виселення; відмовлено  боржнику  у задоволенні її  заяви щодо  забезпечення  права звернення  до  суду  за роз`ясненням  судового  рішення,  встановленням  порядку  і способу  виконання, відстрочкою виконання   судового  рішення; у забезпеченні  її права на  добровільне  виконання  рішення  суду, права  діяти через свого  представника,   права заявити  відвід  державному  виконавцю  та одержати відповідне  рішення  його  керівника,  у клопотанні  про  видачу копії  довіреності  на  здійснення   повноважень  державного  виконавця за  відсутності посвідчення  встановленого зразка,    у роз`ясненні   виконавчого  документа на  предмет виселення  доньки боржника, про  яку не було зазначено  у виконавчому документі;  у клопотанні про  відкладення  виконавчих дій  на  час надання  боржнику  медичної  допомоги, про  доступ до власних речей  першої  необхідності, що  залишились  у помешканні,  у запереченні  щодо  участі у виконавчих  діях понятих, які є  підлеглими стягувача;  у запереченні щодо складання опису  вилучених   у боржника  речей і майна  без    її участі; акт  про  виселення  боржника не  внесений до  автоматизованої  системи виконавчих проваджень, а тому  його  слід  вважати таким, що не складався. 
Внаслідок  незаконної  поведінки  виконавця Тригуба  В. Г., що  мала   місце  в період часу  від 11 по  19  березня  2020  року, останнім   допущено  порушення ч. 1, 2 ст. 18, ч. 1 ст. 19, ч. 3 ст. 22, ч. 1,2 ст. 23, ч. 1,2 ст. 32, ч. 1,2,3 ст. 33, ч. 2, 3, 8 ст. 66, ч. 1, 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».
Вважав,  що  ефективне  відновлення   порушених  прав і свобод  боржника  може  відбутися у спосіб прийняття судом  рішення про скасування  постанов  виконавця  Тригуба  Г. В.  від  19  березня  2020  року  та  зобов`язання  Бориспільського   міськрайонного   відділу  ДВС  забезпечити  безперешкодний доступ  ОСОБА_1   до майна  та речей. 
Ухвалою  Бориспільського міськрайонного суду Київської області від  27  липня  2020  року   поновлено   ОСОБА_2 , який діє  від  імені  та в інтересах   ОСОБА_1 ,  строк  на  звернення  зі скаргою   на  дії  та бездіяльність   державного виконавця Бориспільського  міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тригуба Г. В. 
Ухвалою  Бориспільського міськрайонного суду Київської області від  28  січня  2021  року   провадження  за вказаною  скаргою   в частині  скасування  постанови  про  стягнення  виконавчого  збору  закрито.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від  28 січня 2021 року в задоволенні скарги  ОСОБА_2 в інтересах   ОСОБА_1 , на  дії та бездіяльність  державного виконавця Бориспільського  міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тригуба Г. В.  та зобов`язання  вчинити дії  відмовлено.
В  апеляційній  скарзі   представник ОСОБА_1 – адвокат Касандяк В. В.просить скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від  28 січня 2021 року та постановити нову, якою визнати протиправними дії та бездіяльність, скасувати   постанову   державного   виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві Тригуб Г. В. від 19.03.2020 про закінчення виконавчого провадження №61001131, що  здійснювалось  на  підставі  виконавчого  листа №359/5269/18, виданого  Бориспільським міськрайонним судом  Київської  області 14.01.2020.
Посилається  на   неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, яке не відповідає завданням цивільного судочинства.
Вважає, що   суд  першої інстанції, перевіряючи доводи  скарги, повинен  був зобов`язати   державного виконавця  або  визнати  обставину  його   бездіяльності  у забезпеченні  реалізації боржником   своїх прав у виконавчому провадженні,  або  заперечити цю обставину з наданням  відповідних доказів.  Проте суд  першої інстанції   вказаний обов`язок  переклав  на  сторону  боржника, чим  допустив порушення  норм  процесуального права. 
Обставина   невиконання  державним виконавцем   попередньої процедури  перевірки самостійного  виконання  боржником  судового  рішення    встановлена   рішенням  Київського  окружного  адміністративного  суду   від 11 січня  2021  року  (справа  №320/6921/20).
Суд першої  інстанції  ухилився  від надання  правової оцінки  доказам  боржника, що  вказують  на  обставину  порушення   державним виконавцем  послідовності  процедур  виконавчого провадження,  допустив порушення   вимог  ст. 11, 13  ЦПК  України, оскільки не  забезпечив  додержання  під час розгляду справи   засад пропорційності  і диспозитивності. 
Внаслідок   порушення  державним виконавцем   прав боржника  у виконавчому провадженні, було  порушено  право ОСОБА_1   на  розпорядження  та володіння  власним майном і речами,  що залишились  у помешканні, з якого   вона  була  примусово  виселена, право на повагу  до  свого  приватного і сімейного   життя, оскільки   фактично  було здійснено   примусове  виселення  також доньки боржника.
У  відзиві на апеляційну  скаргу   представник стягувача – адвокат    Дитинчук В. М.   просила  залишити  апеляційну  скаргу   без задоволення,  а ухвалу  Бориспілського районного  суду  Київської області  від 28 січня  2021  року  без змін. 
Свої доводи мотивує тим, що   в апеляційній скарзі   представник боржниці  змінив предмет скарги,  заявив нову вимогу   про визнання  протиправними  дії та бездіяльності  та  змінив  підстави скарги,  намагається  переглянути вже встановлені  обставини та  повторно переглянути  дії  державних виконавців  щодо відкриття виконавчого  провадження, щодо проведення  виконавчих дій з виселення  боржниці, що  є зловживанням  процесуальними правами.
Зазначила,  що  боржниця вже оскаржувала   дії та рішення  державних виконавців  з відкриття виконавчого   провадження  та щодо її виселення (справи №359/3742/20, №359/5269/18). Вимоги даної скарги  зводяться до перегляду судових рішень, що набули законної сили.
Посилання в апеляційній скарзі   на проживання  в приміщенні її  доньки не  відповідає дійсності.   Вказана  обставина не  була предметом  розгляду  в справі  про виселення боржниці зі спірного  житлового  приміщення.
Остання  також  не зверталась  з заявою про   надання  доступу  до  описаного  майна  та речей до Бориспільського  міськрайонного  відділу  державної виконавчої служби  Центрального  міжрегіонального управління  Міністерства юстиції ( м. Київ) у визначному  Законом  України «Про виконавче провадження» порядку. Боржниця не довела,  що внаслідок  прийняття постанови  про  закінчення  виконавчого  провадження  було порушено  її права.  
В судовому засіданні   представник боржника – адвокат Касандяк В. В. апеляційну  скаргу  підтримав та просив її задовольнити.
Представник стягувача – адвокат Дитинчук В. М.  просила  залишити апеляційну  скаргу  без задоволення,  а ухвалу  суду  першої інстанції без змін. 
Інші  учасники справи в судове  засідання  не  з`явились, про  день, час та місце розгляду справи  повідомлені судом належним чином.
За  приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.
Ухвали  Бориспільського міськрайонного суду Київської області від  27  липня  2020  року  про    поновлення  строку  на  звернення  зі скаргою  та від  28  січня  2021  року   про  закриття провадження за скаргою в частині  скасування  постанови  про  стягнення  виконавчого  збору  в апеляційному  порядку не  оскаржуються,  а тому  судом апеляційної інстанції не переглядаються.
Судом встановлено, що  рішенням  Бориспілського  міськрайонного  суду  Київської області  від 10  липня  2019 року  позов  Державного підприємства «Інжексбуд» до  ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України про виселення з житлового приміщення та стягнення плати за проживання в цьому об`єкті нерухомого майна задоволено частково. Виселено ОСОБА_1 з кімнати №7  біля  бази відпочинку  урочище  "Млиново" на  території Гнідинської сільської ради Бориспільського району.  У задоволенні позову в частині іншої вимоги про стягнення плати за проживання в цьому об`єкті нерухомого майна державному підприємству «Інжексбуд» відмовлено.
Вказане  судове рішення оскаржено в апеляційному порядку  не було.
Згідно із ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Відповідно до ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Відповідно до  ч.1, ч. 2  ст.  18  ЦПК  України судові рішення,  що набрали законної  сили, обов`язкові для всіх  органів державної влади і органів  місцевого  самоврядування, підприємств, установ,  організацій, посадових  чи службових  осіб та громадян  і підлягають   виконанню на  всій території  України,  а у випадках, встановлених  міжнародними договорами, згода  на обов`язковість  яких надана  Верховною Радою України, -  і за її     межами. Невиконання  судового  рішення  є підставою  для відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно  до  ч.2 ст.451  ЦПК  Украйни  у разі  встановлення  обґрунтованості скарги  суд визнає  оскаржувані  рішення, дії  чи бездіяльність   неправомірними  і зобов`язує  державного виконавця  або  іншу  посадову особу  органу  державної виконавчої служби, приватного  виконавця усунути  порушення   (поновити  порушене право  заявника). 
Звертаючись до  суду  з даною скаргою, боржник ОСОБА_1   посилалась на  те, що  внаслідок оскаржуваних нею  дій /бездіяльності органу примусового  виконання   при виконанні  судового  рішення про її  виселення  з кімнати №7  бази відпочинку, розташованої на  території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, були  порушені  її права, які просила  поновити шляхом  зобов`язання  Бориспільського  міськрайонного  відділу  державної  виконавчої служби  Центрального  міжрегіонального  управління  Міністерства юстиції  у місті Києві  вжити заходів  для  надання  їй  доступу  до  майна  та речей, що  належать   членам її сім`ї.
Відмовляючи у задоволенні  скарги, суд першої інстанції виходив з того, що  боржниця була  завчасно повідомлена  про   призначення  виконавчих дій,  обставин, які б   вказували на  неправомірність дій державного виконавця та допущені  порушення   прав боржника в ході примусового  виконання  судового  рішення  судом  встановлено не  було. Доводи  боржника на те, що  вона особисто  або через  свого  представника  зверталась до   державного  виконавця  з відповідними клопотаннями,  а державний виконавець  відмовив у їх задоволенні не  були підтверджені  відповідними доказами.  Наданий  представником  боржника  відеозапис  (а.с.48)  суд  першої інстанції оцінив критично з огляду на те, що  він  не  підтверджував  обставини,  викладені  у скарзі. 
Апеляційний суд вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.
Відповідно  до ч.1-4  ст. 13 ЦПК  України цивільне  судочинство  здійснюється  на засадах  змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.  Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно  до  ч.2 ст.13 ЦПК  України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно  до  ч.1 ст.83  ЦПК  України сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до  суду.
Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не  були подані  до  суду  першої інстанції, приймаються   судом  лише  у виняткових випадках,  якщо учасник  справ надав  докази неможливості їх подання  до  суду  першої інстанції з причин,  що  об`єктивно не  залежали від нього. 
Судом  встановлено, що  14 січня 2020  року   Бориспільським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист на виконання рішення цього  суду   від 10 липня 2019 року в справі № 359/5269/18 за позовом ДП «Інжексбуд» до ОСОБА_1 про виселення з житлового приміщення та стягнення плати за проживання в цьому об`єкті нерухомого майна.
17 січня  2020  року  старшим державним виконавцем  Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тригубом  Г. В.   винесено постанову  про   відкриття виконавчого   провадження  №61001131, копію  якої  було  отримано боржником  12 лютого  2020  року. 
Вказана  обставина  встановлена Бориспільським міськрайонним судом Київської області в справі  за скаргою  ОСОБА_1   на рішення державного виконавця  Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тригуба  Г. В.  про  відкриття виконавчого провадження  ( справа  №369/5269/18).
Відповідно  до  ч. 6 ст. 26  Закону  України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Відповідно  до  ч.1-3 ст. 66  цього  Закону,  державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про його виселення. У разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово.
Державний виконавець призначає день і час примусового виселення, про що письмово інформує боржника. Боржник вважається повідомленим про його примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового виселення, під час виконання рішення про виселення боржника не є перешкодою для його виселення. 
Примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.
24 лютого 2020  року старшим державним виконавцем  Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сорокою  В. І.  складено  акт   державного виконавця про невиконання  боржником   рішення  про  виселення (а.с. 23) та в цей  же день винесена постанова   про призначення  виконавчий дій  у виконавчому  провадженні №61001131,  відповідно  до  якої   для  реального  виконання  рішення  суду  призначені  виконавчі дії   щодо виселення  ОСОБА_1 на   11 березня  2020  року  11.00  год., які відбудуться  за  адресою:  АДРЕСА_1 (а.с.24).
За таких підстав доводи  апеляційної  скарги про те, що державний виконавець приступив  до процедури  виконання  судового  рішення без  попередньої перевірки  самостійного  виконання  боржником  судового  рішення  є необґрунтованими.
 Рішенням  Київського  окружного  адміністративного  суду  від 11 січня  2021  року  в справі №320/6921/10 за позовом  ОСОБА_1 до  Бориспільського  міськрайонного  відділу  державної  виконавчої  служби Центрального  міжрегіонального  управління  Міністерства юстиції  ( м. Київ), визнано  протиправною та скасовано  постанову Бориспільського  міськрайонного  відділу  державної  виконавчої  служби Центрального  міжрегіонального  управління  Міністерства юстиції  ( м. Київ) від 24 лютого  2020  року у виконавчому провадженні №61001131 про  накладення  штрафу (а.с. 71-72).
Вказаним  судовим рішенням  було надано  правову оцінку  діям  державного виконавця Сороки  В. І.  у зв`язку з  винесенням  ним постанови про  накладення на боржника  штрафу.
З огляду  на  те, що  до  участі в даній  справі не  було  залучено  представника  стягувача у виконавчому провадженні, преюдиційний характер  вказаного  рішення для вирішення  даної справи втрачається. 
Відповідно  до  ч.4 ст. 19  Закону  України «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником. 
Матеріали справи не  містять  доказів  того,  що  боржником було  вчинено дії, спрямовані  на  добровільне  виселення зі спірного приміщення, з огляду на  її обізнаність  про  ухвалення  судового  рішення  та  наявність постанови про  відкриття виконавчого  провадження.
Так, відповідно  до   постанови   Київського  апеляційного  суду  від  21 жовтня  2020  року (справа №359/3742/10), прийнятої за наслідками розгляду  апеляційної  скарги  ОСОБА_1   на  ухвалу  Бориспільського  міськрайонного суду  Київської області від 23 червня  2020  року в справі  за скаргою  ОСОБА_1   на дії  та бездіяльність державного  виконавця Бориспільського  міськрайонного   відділу  державної виконавчої  служби  Центрального  міжрегіонального  управління  Міністерства юстиції (м. Київ) Сороки В. І. ,  вищевказана  постанова про  призначення  виконавчих дій   від  24 лютого  2020  року  була отримана  боржником  ОСОБА_3   особисто  24 лютого  2020  року,  про що  свідчить  її  підпис про  отримання  копії постанови  наручно  на  супровідному листі №22083 від  24 лютого  2020 року (а.с.  68).
За таких підстав  доводи боржника про те, що   постанову про  призначення  дня  і часу примусового виселення не  було направлено  їй на  поштову адресу,  яка була  достеменно  відомою  державному виконавцю,  є також  необґрунтованими.
19 березня  2020  року   старшим державним виконавцем  Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тригубом  Г. В.  винесено постанову  про  закінчення   виконавчого провадження №61001131 з примусового виконання  виконавчого  листа  №359/5269/18, виданого  14.01.2020 Бориспільським Бориспільським міськрайонним судом Київської області, на  підставі   п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Матеріли справи не містять  жодного  доказу,  що в приміщенні, з якого  підлягала  виселенню     ОСОБА_1 на  підставі судового  рішення,  яке набрало законної сили і нею не  оскаржувалось, разом з нею проживала  її  донька. 
Доказів   примусового  виселення   інших осіб,  ніж  ті, що  були зазначені  у  виконавчому документі,  суду надано не  було. 
Як пояснив державний виконавець  Тригуб Г. В.  суду  першої  інстанції,  він не забороняв адвокату  боржника  брати участь  у вчиненні  виконавчих дій,  письмових заяв про  його  відвід  подано не було, правові підстави для зупинення  виконавчих дій у нього  були відсутні,  ОСОБА_1    частково  брала  участь  в описі майна, а потім залишила  місце   виконання. З клопотанням  про доступ   до  власних речей, які залишились у помешканні,  остання  не  зверталась. 
Належних та достатніх доказав, які б спростовували вказані   обставини,  боржником  надано не  було. 
Зміст поданої  скарги не містить жодних обґрунтувань  необхідності  звернення  до  суду за роз`ясненням  судового  рішення,  або наявності  обставин, що обумовлювали  встановлення порядку  і способу  виконання  судового рішення,  відстрочки  виконання  судового  рішення  тощо. 
Матеріали справи  також не  містять   доказів  на  підтвердження  обставин звернення  боржника з  відповідними заявами до  суду  або  державного виконавця. 
Відповідно  до  ч. 2 ст.  23 Закону  України «Про виконавче провадження»  питання  про  відвід державного виконавця, який не заявив самовідвід, вирішується начальником відділу, якому підпорядкований державний виконавець, про що виноситься постанова.
Доказів  звернення  з заявами про  відвід  державного виконавця до  начальника відділу, якому він був  підпорядкований, матеріали справи також не  містять. 
Відповідно  до  ч.3 ст.  66  Закону  України "Про виконавче  провадження" примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.
Відповідно  до  наданих  боржником   відеозаписів,  остання  була присутня  під час примусового  виселення.
Доказів того,  що під час  виселення  їй  було  відмовлено  у звільненні  приміщення  від  її  речей  суду надано не було.
Відповідно  до  ч.7 ст.66  Закону  України "Про виконавче провадження"  передане для зберігання майно боржника повертається йому державним виконавцем на підставі акта після відшкодування боржником витрат, пов`язаних із зберіганням такого майна. У разі якщо боржник відмовляється відшкодувати витрати, пов`язані із зберіганням майна, вони компенсуються за рахунок реалізації майна боржника або його частини.
Доказів  звернення  ОСОБА_1 до  державного виконавця  з заявою  про  повернення   належного  їй майна матеріали справи не містять, а державний виконавець проти цього  заперечував. 
Інші доводи апеляційної скарги стосуються   обставин,  які не  були предметом   розгляду   суду першої інстанції.
Під час розгляду справи судом  апеляційної інстанції  не було  встановлено   порушення норм  процесуального права,  які є  обов`язковою підставою для  скасування  судового рішення, або  неправильне  застосування  норм матеріального права, а тому   суд   апеляційної  інстанції  дійшов висновку про  залишення  апеляційної скарги без задоволення,  а судового  рішення  без змін. 
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Касандяка Володимира Васильовича залишити без задоволення.
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від  28 січня 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний  текст  судового   рішення  складено  11 червня 2021  року. 
 
Суддя-доповідач:                                                                Г. М. Кирилюк

Судді:                                                                                    І. М. Рейнарт 

                                                                                              Т. А. Семенюк