ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5478/21 Справа № 208/5803/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С. М. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       08 червня 2021 року                                                                м. Дніпро

       Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
               головуючого – судді: Деркач Н.М.,
               суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,
               за участю секретаря: Синенка Є.А. 

       розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення осіб апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
В С Т А Н О В И В: 
       У вересні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
       В обґрунтування позову банк зазначив, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 була підписана заява б/н від 24.10.2008 року, відповідно до заяви відповідач отримав кредит у розмірі 13 500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості, в зв`язку з чим станом на 16.07.2019 р. утворилась заборгованість в розмірі 26 625, 09 грн., яка складається з 11 773,62 грн. – заборгованість за тілом кредита; 5852,71 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредита; 6742,80 грн. – нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 750 грн. – нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 250,00 грн. – штраф (фіксована частина); 1255,96 грн. – штраф (процентна складова). Тому просили суд стягнути з відповідача на користь банку заборгованість в розмірі 26 625, 09 грн. за кредитним договором та судові витрати.
       Заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 жовтня 2020 року у задоволенні позову банку відмовлено. 
       Не погодившись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. 
       При цьому банк зазначив, що кредитний договір, укладений з відповідачем, повністю відповідає вимогам закону,  ОСОБА_1  власним підписом підтвердив свою згоду з його умовами. 
        ОСОБА_1  своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ “Приватбанк” не скористався.
       Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
               Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
       Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Зазначеним вимогам судове рішення у даній справі не відповідає.
       Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Відмовляючи в задоволенні заявлених позовних вимог банку в повному обсязі суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачем позовних вимог.
       Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
       Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
       За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
       Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
       За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
       Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
       Судом апеляційної інстанції встановлено, що 24 жовтня 2008 між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та  ОСОБА_1  шляхом підписання заяви про відкриття рахунку та надання послуг, укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого  ОСОБА_1  отримав кредитну картку Універсальну, валюта: гривня, сума кредитного ліміту: 1000 гривень, базова процентна ставка: 2,5% в місяць. Погашення заборгованості за кредитним лімітом може здійснюватись, як шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і шляхом списання коштів з дебетової картки(а.с. 14).
       До матеріалів справи банк додав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, на які посилається як на підставу для нарахування заборгованості. 
       Відповідно до наданого Банком розрахунку, внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору, у  ОСОБА_1  станом на 16.07.2019 рік утворилась заборгованість в розмірі 26 625, 09 грн., яка складається з 11 773,62 грн. – заборгованість за тілом кредита; 5852,71 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредита; 6742,80 грн. – нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 750 грн. – нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 250,00 грн. – штраф (фіксована частина); 1255,96 грн. – штраф (процентна складова). 
       Таким чином, між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.
       Фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд – шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. 
       Заборгованість відповідача 11 773,62 грн. – заборгованість за тілом кредита; 5852,71 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту є складовою загальної заборгованості по тілу кредиту, яку ОСОБА_1 отримав і не повернув банку. Суд першої інстанції помилково вважав, що заборгованість за тілом кредиту не підлягає стягненню з відповідача і безпідставно відмовив у стягненні цієї суми на користь позивача.
       Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
       Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
       Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.
       Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
       Так, матеріалами справи встановлено, що кредитна картка відповідача була відкрита 24.10.2008 року та неодноразово перевипускалася у 2011, 2013 та у 2017 році, термін дії останньої до травня 2021 року(а.с. 85). 
       Згідно довідки банку, по карткам  ОСОБА_1  встановлювався кредитний ліміт, який станом на 2011 рік досягав 13 500 грн.(а.с. 86).
       Крім того, згідно виписки про рух коштів по рахунку  ОСОБА_1 , він активно користувався кредитними коштами (отримував готівку у банкоматі, купував товари, перераховував кошти на інші рахунки тощо та частково здійснював повернення коштів банку), внаслідок чого і виникла заборгованість за тілом кредиту у загальному розмірі 17 626, 33 грн., яку  ОСОБА_1 отримав і не повернув банку(а.с. 78-84). 
       З урахуванням наведених обставин, беручи до уваги розрахунок банку суми заборгованості відповідача, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з  ОСОБА_1  на користь АТ КБ “ПриватБанк” заборгованість по тілу кредиту у сумі 17 626, 33 грн.
       Щодо вимог банку про стягнення пені та штрафів, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову в цій частині, оскільки без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
       Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» пені та штрафів через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу в анкеті-заяві від 24 жовтня 2008 року.   
       Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Суд першої інстанції крім порушень норм матеріального права, не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, встановив обставини, які є недоведеними, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи.
       За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу АТ КБ “Приватбанк” задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог банку, стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ “ПриватБанк” заборгованості по тілу кредиту у сумі 17 626, 33 грн. 
       Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
       Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, слід змінити розподіл судових витрат.
       Позивач при зверненні до суду сплатив 1 921 грн. судового збору за подання позову (а.с. 38) та 2 881,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги (а.с. 111), тобто всього поніс судові витрати в розмірі 4 802,50 грн. 
       З урахуванням принципу пропорційності, до задоволення підлягає 66,2% вимог від заявлених: 17 626, 33 грн. (розмір вимог що підлягають до задоволення), х 100/ 26 625,09 грн. (розмір заявлених вимог) = 66,2%. Тому, відповідно з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 66,2% понесених ним судових витрат, що становить 4 802,50 грн.(розмір понесених судових витрат) х 66,2% = 3 179,26 грн.
       Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
       Заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.
       Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
       Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 24 жовтня 2008 року станом на 16.07.2019 року, а саме – заборгованість за тілом кредиту у розмірі 17 626, 33 грн.
       У задоволенні решти позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.
       Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 179,26 грн. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Судді:                                                                                Н.М. Деркач
                                                                                       
                                                                                       М.М. Пищида
                       
                                                                                       І.Ю. Ткаченко