Номер провадження: 22-ц/813/6437/21 
Номер справи місцевого суду: 522/6587/20
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
Суддів: Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2020 року у складі судді Шенцевої О.П.,
в с т а н о в и в:
У квітні 2020 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що позивач отримав право вимоги на відшкодування за рахунок відповідача, оскільки ним було виплачене страхове відшкодування постраждалому у ДТП, а відповідач добровільно не відшкодовує вказані кошти. 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2020 року позовні вимоги Моторного (транспортного)страхового бюро України задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму сплаченого відшкодування у розмірі 6 502, 29 грн. та витрати на встановлення збитків у розмірі 921, 45 грн., стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму сплаченого судового збору у розмірі 2102,00 грн. 
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначив, що він як учасник бойових дій звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. 
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно статті 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Задовольняючи позов Моторного (транспортного) страхового бюро України, суд першої інстанції виходив з того, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, тому Моторне (транспортне) страхове бюро України, яке виплатило страхове відшкодування потерпілому, має право зворотної вимоги до відповідача як винної особи.
Однак, з таким висновком суду колегія суддів не погоджується, з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05 жовтня 2018 року з вини ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом Mitsubishі н.з. НОМЕР_1 в м. Одесі, сталася дорожньо-транспортна пригода з автомобілем Toyota н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 . Внаслідок вказаної події автомобілі отримали механічні пошкодження.
Вина відповідача встановлена постановою Київського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року (справа № 520/15993/18).
На час вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Автомобіль «Mitsubishi Lancer», державний номер д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , належить йому на праві власності.
08 жовтня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про відшкодування шкоди (а.с. 6 зворот - 7 зворот).
З протоколу огляду транспортного засобу від 30 жовтня 2018 року вбачається, що автомобілю «Toyota corolla», д.н.з. НОМЕР_2 , завдані механічні ушкодження (а. с. 19 зворот-20).
Постановою Київського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року у справі №520/15993/18 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, у вигляді штрафу у дохід держави в розмірі 340,00 грн (а. с. 5).
Як вбачається зі звіту №30-10/18 про оцінку автомобіля «Toyota corolla», д.н.з. НОМЕР_2 від 30 жовтня 2018 року ринкова вартість автомобіля «Toyota corolla», державний, пошкодженого при ДТП визначається рівною 134326,95 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota corolla», д.н.з. НОМЕР_2 – 6502,29 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota corolla», д.н.з. НОМЕР_2 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників пошкодженого при ДТП - 6502,29 грн.(а.с. 14-19).
За проведення робіт з врегулювання справи №53546 щодо здійснення регламентної виплати за переліком згідно акту виконаних робіт Моторним (транспортним) страховим бюро сплачено ТОВ «Авто Одеск» 921,45 грн, що підтверджується копіями рахунку № 912216 від 14 лютого 2019 року (а. с. 13).
На підставі довідки №1 від 25 лютого 2019 року про розмір відшкодування шкоди та наказу від 12 березня 2019 року № 2351 Моторним (транспортним) страховим бюро виплачено потерпілому ОСОБА_2 за шкоду, заподіяну ОСОБА_1 , у результаті дорожньо-транспортної пригоди, 6502,29 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №935998 від 13 березня 2019 року (а. с. 12-13).
ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серія НОМЕР_3 , виданого Приморським РВК м. Одеси 28 листопада 2005 року (а. с. 38).
Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього рухуУкраїни).
Відповідно до пункту 22.1статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, Моторне (транспортне) страхове бюро України у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.2 цієї статті).
За правилами статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у Моторному (транспортному) страховому бюро України є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Основними завданнями Моторного (транспортного) страхового бюро України є, зокрема, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.
Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність (пункт 41.1статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Згідно з пунктом 38.2.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених в пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Пунктом 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди передбачено, що учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить Моторне (транспортне) страхове бюро України у порядку, визначеному цим Законом.
Одним із завдань Моторного (транспортного) страхового бюро України є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом; у разі заподіяння шкоди особами, на яких поширюється діяпункту 13.1статті 13 цього закону, Моторне бюро відшкодовує її за рахунок коштів фонду захисту потерпілих (підпункт 39.2.1 пункту 39.2 статті 39, підпункт „г пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961).
Отже, у встановлених законом випадках Моторне (транспортне) страхове бюро України виступає гарантом відшкодування шкоди потерпілим від дорожньо-транспортних пригод за рахунок коштів відповідних фондів.
У Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено особливості його застосування у випадках заподіяння шкоди внаслідок дорожньо-транспортних пригод, винуватцями яких є окремі категорії громадян, та обов`язкові умови, за наявності яких певні категорії фізичних осіб вважаються такими, чия цивільно-правова відповідальність застрахована, а Моторне (транспортне) страхове бюро України, відповідно, зобов`язане відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну потерпілих.
Для учасників бойових дій та інвалідів війни, що визначені законом, інвалідів I групи умовою їх страхування є особисте керування належними їм транспортними засобами, а для інвалідів I групи - також і керування належними їм транспортними засобами іншою особою в їх присутності. Отже, особи, наведені упункті 13.1статті 13 вказаного Закону, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а потерпілі особи мають право на відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені у цьому пункті особи, за рахунок коштів Моторного (транспортого) страхового бюро України із фонду захисту потерпілих.
Положення пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.
Зазначене тлумачення надано у рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2014 від 23 грудня 2014 року.
Крім того, пунктом 1.6 статті 1 згаданого Закону визначено, що власниками транспортних засобів є юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.
Таким чином, законною підставою для виплати страхового відшкодування у даному разі є не відсутність договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності, азаподіяння шкоди особою, на яку поширюється дія пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що передбачено пунктом 41.1.г. цього Закону.
Підставою пред`явлення регресного позову до особи, визначеної у пункті 13.1статті 13 цього Закону, яка причетна до дорожньо-транспортної пригоди, може бути лише керування такою особою транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також її відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та/або вживання нею алкоголю, наркотиків чи лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначених медичним працівником), та/або керування транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії, та/або самовільне залишення місця пригоди (підпункт 38.2.5 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Як вбачається з матеріалів справи, Моторне (транспортне) страхове бюро України виплатило власнику пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля суму матеріальної шкоди, завданої з вини ОСОБА_1 , виходячи з того, що його цивільно-правова відповідальність не застрахована, і на цій підставі вимагало стягнення з нього цих коштів у порядку регресу.
Однак, при розгляді справи суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що ОСОБА_1  має право на пільги, встановлені законодавством України для учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 , виданого Приморським РВК м. Одеси 28 листопада 2005 року (а. с. 38). 
Оскільки ОСОБА_1 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди 05 жовтня 2018 року мав статус учасника бойових дій та керував власним автомобілем, він згідно пункту 13.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відноситься до пільгової категорії громадян та звільнений відобов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.
Вищезазначених обставин, передбачених підпунктом 38.2.5 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо відповідача не встановлено.
У такому разі потерпіла особа має право на відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди за рахунок коштів Моторного (транспортного) страхового бюро України із фонду захисту потерпілих.
Таким чином, позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, не підлягає задоволенню.
Суд першої інстанції зазначеного не врахував, припустився порушення норм матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України.
За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, однак ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, судовий збір за її подання у розмірі 3153,00 грн підлягає стягненню з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь держави.
Керуючись ст. ст. 367, 368,374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2020 року скасувати.
Постановити нове.
Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою залишити без задоволення.
Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь держави 3153,00 грн.судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 01 червня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ М.М. Драгомерецький 

______________________________________ С.М. Сегеда