ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 357/2218/21                                         Прізвище судді (суддів) першої інстанції: 
                                                                                                                 Бебешко М.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

03 червня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді          Костюк Л.О.;                    
суддів:                                Бужак Н.П., Кобаля М.І.;
за участю секретаря:      Несін К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у залі суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Глеваського Віталія Васильовича на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від    09 квітня 2021 року ( розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, м. Біла Церква, дата складання повного тексту рішення - відсутня ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2021 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради (далі - відповідач) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
В обґрунтування позову зазначено, що адміністративною комісією виконавчого комітету Білоцерківської міської ради 10 квітня 2020 року винесено постанову № 195 про накладення адміністративного стягнення за фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП. Вказана постанова винесена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення № 134/20 від 12 березня 2020 року, тобто в порушення 15-денного строку на розгляд справи. В діях ОСОБА_1 буде відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП так як вчинене ОСОБА_1 паркування транспортного засобу біля свого робочого приміщення не відповідає ознакам та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, тому що не входить до обмежень, передбачених Законом України «Про благоустрій населених пунктів».
Вважаючи, що вказана постанова є незаконною, оскільки під час її складення було грубо порушено порядок притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки ОСОБА_1 не вчиняв правопорушення передбаченого ст.152 КУпАП, а обставини скоєння правопорушення не відповідають дійсності, тому в його діях відсутній будь-який склад адміністративного правопорушення.
Посилаючись на вказані обставини просить суд скасувати постанову адміністративної комісії виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 195 від 10 квітня 2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від    09 квітня 2021 року рішення суб`єкта власних повноважень - адміністративної комісії виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області, оформленого постановою № 195 від 10 квітня 2020 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за статтею 152 Кодексу України про адміністративне правопорушення - залишено без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 , подану через свого представника - адвоката Глеваського Віталія Васильовича - залишено без задоволення.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що 12 березня 2020 року інспектором з благоустрою відділу контролю за благоустроєм КП БМР «Муніципальна варта» Коханським В.С. складено протокол № 134/20 відносно ОСОБА_1 , відповдіно до змісту якого, 12 березня 2020 року о 09 годині 50 хвилин в місті Біла Церква поблизу медичного центру «Prosto Clinic» по вулиці Ярмаркова, 1 було виявлено, що ОСОБА_1 здійснив паркування транспортного засобу «Audi д.н.з. НОМЕР_1 у невстановленому для цього місці, а саме на тротуарі, чим порушив вимоги Правил благоустрою території міста Біла Церква, а саме п.15.2.21 та п.4.1.32, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 152 КУпАП. До протоколу додано фото та відео фіксацію правопорушення. Відповідно до пояснення ОСОБА_1 , він припаркувався біля свого робочого приміщення на вільному місці.
Згідно квитанції Укрпошти № 215600426655від 31.03.2020 ОСОБА_1 направлено запрошення (повістку) на засідання адміністративної комісії виконавчого комітету Білоцерківської міської ради на 14.00 годину 10 квітня 2020 року.
Постановою адміністративної комісії виконавчого комітету м. Біла Церква № 195 від 10 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1360 грн. Згідно квитанції Укрпошти № 215600426655від 31.03.2020 ОСОБА_1 направлено запрошення (повістку) на засідання адміністративної комісії виконавчого комітету Білоцерківської міської ради на 14.00 годину 10 квітня 2020 року.
Так, матеріала ми справи встановлено, що останні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , згідно розписки про одержання постанови відправлено поштою 14.04.2020. Відомостей щодо вручення ОСОБА_1 копії постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 10 квітня 2020 року матеріали справи не містять.
З наданого диску із відео фіксацією вчиненого адміністративного правопорушення видно, що на ньому зафіксовано спілкування співробітника муніципальної варти із позивачем щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення та заперечення позивача щодо його вчинення. З відео також вбачається наявність двох тротуарів, один з яких повністю зайнятий транспортним засобом, інший більше половини. Крім цього майже повністю зайнятий прохід від приміщення медичного центру до вулиці.
Наявні в матеріалах справи копій фотографій місця вчинення адміністративного правопорушення підтверджують дані відео фіксації.
Надаючи правову цінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» - благоустрій населених пунктів це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.
Вулично-дорожня мережа, згідно з даною нормою Закону - призначена для руху транспортних засобів і пішоходів мережа вулиць, доріг, внутрішньоквартальні та інші проїзди, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, набережні, майдани, площі, а також автомобільні стоянки та майданчики для паркування транспортних засобів з інженерними та допоміжними спорудами, технічними засобами організації дорожнього руху;
Відповідно до п.п.1-2 ч.1 ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» - до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів та затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.
До об`єктів благоустрою населених пунктів, відповідно до п. п. «г» п.1 ч.1 ст. 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» належать вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки.
Відповідно до п. 2, 3 ч.2 ст. 17 Закону України «про благоустрій населених пунтків» громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані: дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; не порушувати права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів.
Організацію благоустрою населених пунктів, відповідно до ч.1 ст. 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.
Частиною 4 вказаної статті встановлено, що рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.
Рішенням Білоцерківської міської ради № 800 від 11 липня 2008 року затверджено Правила благоустрою території м. Біла Церква. Відповідно до п. 15.2.21 вказаних Правил - на об`єктах благоустрою юридичним особам (їх філіям, представництвам, відділенням), фізичним особам-підприємцям, а також громадянам забороняється здійснювати паркування автотранспорту на газонах, тротуарах та інших не встановлених для цього місцях.
Відповідно до п. п. «б» п. 15.10 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 - стоянка забороняється на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками); на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.
Як видно із матеріалів фото та відео фіксації вчиненого адміністративного правопорушення, наданого одночасно з відзивом на позовну заяву, на місці стоянки автомобіля позивача, паралельно розташовано два тротуари, один із яких повністю перекритий автомобілем позивача, незважаючи на твердження представника позивача в позовні заяві та відповіді на відзив. Крім цього, на відеозаписі обставин з`ясування вчинення адміністративного правопорушення співробітники муніципальної варти спілкуючись із позивачем зазначають про те, що відносно останнього надходять численні скарги щодо порушення правил паркування і позивач, в свою чергу повідомляє про те, що йому відомо про скарги громадян, але йому потрібно паркувати належний йому автомобіль біля місця своєї роботи.
Відповідно до вимог ст. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення - завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Статтею 6 КУпАП передбачено, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, громадські організації, трудові колективи розробляють і здійснюють заходи, спрямовані на запобігання адміністративним правопорушенням, виявлення й усунення причин та умов, які сприяють їх вчиненню, на виховання громадян у дусі високої свідомості і дисципліни, суворого додержання законів України.
Органи місцевого самоврядування, місцеві державні адміністрації, забезпечуючи відповідно до Конституції України додержання законів, охорону державного і громадського порядку, прав громадян, координують на своїй території роботу всіх державних і громадських органів по запобіганню адміністративним правопорушенням, керують діяльністю адміністративних комісій та інших підзвітних їм органів, покликаних вести боротьбу з адміністративними правопорушеннями.
Частиною 1 статті 9 КУпАП зазначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 152 КУпАП - порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У відповідності до ст.252 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний оцінити докази, шляхом всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами тощо.
У відповідності до ст.252 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний оцінити докази, шляхом всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).
Разом з тим, відповідно до висновку Великої палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 25 червня 2020 року по справі № 520/2261/19, визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Твердження позивача щодо того, що адміністративна комісія виконавчого комітету Білоцерківської міської ради була зобов`язана розглянути протокол про адміністративне правопорушення в межах п`ятнадцятиденного строку з дня складення протоколу про адміністративне правопорушення спростовано у відзиві відповідача тією обставиною, що протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 надійшов до адміністративної комісії виконавчого комітету лише 30 березня 2020 року, що підтверджено вхідним номером та датою реєстрації на протоколі.
Крім, цього, відповідно до вимог ч. 1 ст. 38 КУпАП - адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). В даному випадку адміністративне правопорушення, інкриміноване ОСОБА_1 , виявлене 12 березня 2020 року, а накладене адміністративне стягнення щодо останнього - 10 квітня 2020 року, тобто в межах двомісячного строку.
Обґрунтовуючи у відзиві на позов правомірність свого рішення (постанови) відповідачем було надано до суду протокол про адміністративне правопорушення № 134/20 від 12 березня 2020 року, фото- та відео фіксацію під час виявлення та фіксування адміністративного правопорушення, при перегляді яких вбачається факт стоянки (паркування) позивачем автомобіля одночасно на двох паралельних тротуарах, при чому з повним перегородженням одного з них, що в свою чергу не тільки свідчить про порушення позивачем п.15.2.21 Правил благоустрою території міста Біла Церква, а й порушення останнім прав осіб, працюючих в приміщенні медичного центру, біля якого було припарковано автомобіль позивача, на прохід до робочого місця та прохід тротуарами поблизу вказаного приміщення мало мобільних громадян та жінок з дітьми.
Щодо посилання позивача на відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, колегія суддів зазначає наступне.
Так, матеріали справи не спростовує наявність вказаного проступку так як диспозицією цієї статті встановлено, що порушення правил благоустрою населених пунктів тягне за собою накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу. 
Об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів (формальний склад).
Посилання позивача на те, що п.15.2.21 Правила благоустрою території міста Біла Церква фактично суперечить вимогам ст. 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» так як норма зазначеного закону щодо обмеження при використанні об`єктів благоустрою має вичерпний характер та неправильне паркування автомобілів не входить до обмежень згідно Закону України «Про благоустрій населених пунктів», не може братися судом до уваги так, як відповідно до вимог ч.4 ст. 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» - рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають. Даних щодо скасування Правил благоустрою територія міста Біла Церква чи визнання їх нечинними, у тому числі в судовому порядку, матеріали справи не містять, отже на думку суду, вказані Правила підлягають до виконання громадянами, які проживають на території міста Біла Церква, у тому числі і позивачем у даній адміністративній справі.
Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи те, що під час судового розгляду відповідачем були надані належні та допустимі докази вчинення адміністративного правопорушення позивачем, спростовано твердження останнього про його не причетність до вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення, тому суд вважає, що вина позивача у вчиненні правопорушення передбаченого ст.152 КУпАП, була доведена в повному обсязі.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що рішення відповідача суб`єкта владних повноважень під час накладення адміністративного стягнення щодо позивача прийнято без порушення вимог ст. 2 КАС України, що в свою чергу є підставою для залишення рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовної заяви без задоволення.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень    та    у спосіб, що визначені    Конституцією    та    законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод    та    інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 195, 205, 241, 242, 243, 251, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Глеваського Віталія Васильовича - залишити без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від    09 квітня 2021 року - без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк          
Судді:                                                                                                      Н.П. Бужак
                                                                                                    М.І. Кобаль