КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
13 квітня 2021 року місто Київ.
Справа 754/10091/19
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6720/2021
Київський апеляційний суд  у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                Желепи О.В., 
суддів:                                          Мазурик О.Ф., Шкоріна О.І.
при секретарі                              Міщенко Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18 січня 2021 року (у складі судді Таран Н.Г. інформація щодо дати складання повного тексту відсутня )
в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
встановив:
В липні 2019 року Акціонерне товариство комерційний Банк «ПриватБанк» - (надалі по тексту АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 242260,18 грн. та сплаченого судового збору  3633,90 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг №б/н від 17.11.2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 42500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Заявою Відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Але в процесі користування кредитним рахунком Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується, випискою по рахунку. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості Відповідач станом на 01.05.2019 року має заборгованість у розмірі 304506,14 грн., яка складається з : 242260,18 грн. - заборгованість за кредитом; 54802,73 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 7443,23 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Оскільки кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, заборгованість до стягнення становить 242260,18 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 18 січня 2021 рок позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.
Стягнутоз  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» суму боргу за договором б/н від 17.11.2010 року 42500,00 грн. та понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 635,95 грн..
 
Не погодившись з таким рішенням суду, АТ КБ  «ПРИВАТБАНК» 11.03.2021 року через поштове відділення подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та постановити нове, яким задовольнити вимоги у повному обсязі, так як судом порушені норми матеріального і процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи, що мають значення для справи.
 
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що відповідач підписуючи анкету-заяву від 17.11.2010 р.. користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду зформою договору та його умовами. Крім того. Відповідач особисто підписав довідку про умови кредитування, що підтверджує обізнаність Відповідача зі всіма умовами наданого кредиту. Доказом користування кредитними коштами в сумі 242260, 18 грн. є виписка по рахунку. У вказаній виписці відображено всі операції із погашення заборгованості, а також зняття грошових коштів, розмір нарахованих відсотків та штрафних санкцій за порушення зобов`язання.
 
Вказує на те, що судом першої інстанції не вірно застосовані норми матеріального права, ЦК України, якими передбачено обов`язок боржника щодо повернення усіх коштів, які були отримані під час кредитування, не враховано норми Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», які підлягають обов`язковому застосуванню.
Зазначає, що в підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором AT КБ "ПРИВАТБАНК" надав належний в розумінні ст. 77 ЦПК України доказ- розрахунок заборгованості станом на 01.05.2019 p., який ні Відповідачами, ні судом спростований не був, а також виписку по рахунку відповідно до якої прослідковується наявність заборгованості по тілу кредиту у розмірі 242 260,18 грн. Крім того, розрахунок заборгованості по кредиту проведено Позивачем у відповідності до умов кредитного договору та з врахуванням сплачених щомісячних платежів. Правильність проведення розрахунку позивача Відповідач належними та допустимими доказами не спростував, будь-яких клопотань з цього приводу не заявляв, зокрема і про проведення відповідної експертизи.
 
01 квітня 2021 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, обґрунтований тим, що відповідач повністю заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вважає, що позов є безпідставним та не доведеним, вимоги Позивача суперечать положенням матеріального права України, правовим позиція Верховного Суду.  Просить суд, оскаржуване рішення залишити без змін,  апеляційну скаргу без задоволення.
 
У судовому засіданні представник АТ «КБ « Приватбанк» доводи апеляційної скарги підтримав. Просив суд задовольнити апеляційну скаргу.
 
ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 01 квітня 2021 року подав клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі відповідача та його представника. Проти задоволення апеляційної скарги заперечує повністю з підстав викладених у відзиви до апеляційної скарги, просить суд відмовити у задоволені апеляційної скарги.
  Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає  задоволенню з наступних підстав.
За змістом ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. При цьому, ч.4 вказаної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає не в повному обсязі.
Задовольняючи частково позов АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем отримано кредитну картку НОМЕР_1 . Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки НОМЕР_1 оформленої на ОСОБА_1 , останньому 13.09.2018 року було встановлено кредитний ліміт у розмірі 42500,00 грн., що підтверджується наданою позивачем випискою по картковому рахунку. Враховуючи, що зазначені документи не містять жодної інформації з якої можливо було б встановити, що у подальшому кредитний ліміт позивача збільшувався до 200000,00 грн., суд виходив з того, що підлягає стягненню з відповідача встановлений кредитний ліміт.
Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17.11.2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було підписано Анкету-заяву №б/н, згідно якої Відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок на платіжну картку.
Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором.
Але в процесі користування кредитним рахунком Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується, випискою по рахунку.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості Відповідач станом на 01.05.2019 року має заборгованість по тілу кредиту в сумі 242 260,18 грн.
Посилання суду на те, що відсутні підстави для стягнення суми кредиту в більшому розмірі, ніж встановлений ліміт на картку не можуть бути підставою для відмови в позові, з огляду на те, що розмір заборгованості підтверджується випискою по рахунку відповідача, який ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не надав доводів з приводу того, що у виписці по його рахунку не вірно відображено борг.
Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок заборгованості по кредиту проведено Позивачем у відповідності до умов кредитного договору та з врахуванням сплачених щомісячних платежів. Правильність проведення розрахунку  Відповідач належними та допустимими доказами не спростував, будь-яких клопотань з цього приводу не заявляв.
В даному випадку Відповідач підписуючи анкету-заяву від 17.11.2010 р., користуючиськредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами. 
 
Доказом користування кредитними коштами у розмірі 242 260, 18грн. є виписка по рахунку. У вказаній виписці відображено всі операції із погашення заборгованості, а також зняття грошових коштів, оплата товарів та послуг та інші операції.
 
Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної катки Відповідача - баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми ла балансі рахунку після поведеної з коштами операції).
Випискою по рахунку та розрахунком заборгованості підтверджено борг за кредитом на суму 242 260, 18 грн.
 
Слід зазначити, що вказаний борг є боргом за тілом кредиту, а не за відсотками чи іншими штрафними санкціями, а тому посилання на те, що відповідач не підписував умови кредитування не буде мати правового значення з огляду на те, що випискою по рахунку відповідача підтверджено використання ним коштів на вищезазначену суму, шляхом знімання коштів, а також придбання товарів та інших кредитних операцій, правомірність яких жодним чином не заперечувалась відповідачем ні у відзиві на позов ні у відзиві на апеляційну скаргу.
Вказані документи належним чином посвідчені і не спростовані відповідачем. Будь-яких доказів про те, що позивач подав недостовірні документи матеріали справи не містять.
В ст. 77 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
У відповідності до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 89 ЦПК України передбачено,що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За таких обставин, відхиливши надані позивачем докази, які у їх сукупності є належними, допустимими та достатніми на підтвердження вимог, за відсутності заперечень відповідача проти них, суд дав їм неналежну оцінку та порушив принцип змагальності, передбачений ч.3 ст.2 ЦПК України.
Отже, наведені докази у своїй сукупності та взаємозв`язку є належними, допустимими, достовірними та достатніми у розумінні ст.ст.77-80 ЦПК України, і підтверджують факт звернення відповідача до банку, отримання ним кредитних коштів та виникнення між сторонами кредитних правовідносин і спростовують висновки суду про недоведеність даних обставин.
Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.
Позивач просив суд стягнути лише тіло кредиту, так як законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитор на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 242260,18.
Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини справи, не надав належної оцінки всім доказам, що надав позивач, обставини, які суд вважав встановленими спростовуються наданими доказами,  колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позивачем за подачу позову, підлягав сплаті судовий збір в сумі 2422 грн. 60 коп. Відповідно до платіжного доручення банк сплатив більшу суму.  За подачу апеляційної скарги судовий збір сплачено в сумі 3633 грн. 90 коп. Загальна сума понесених позивачем витрат по сплаті судового збору становить 6056 грн. 50 к. , яка має бути компенсована відповідачем  з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених вимог .
Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.268, 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
     Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18 січня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитом скасувати та ухвалити новее.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 242 260 ( двісті сорок дві тисячі двісті шістдесят) грн. 18 коп. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 6056 ( шість тисяч п`ятдесят шість) грн.. 50 к. 
Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», Код ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул.Грушевського, 1Д;
Відповідач:   ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 13 квітня 2021 року.
Головуючий                                                                                               О.В. Желепа
Судді                                                                                                           О.І. Шкоріна
                                                                                                                     О.Ф. Мазурик