09.06.21
22-ц/812/928/21

Єдиний номер справи 471/804/19 
Провадження 22-ц812/928/21                         Головуючий по 1 інстанції Скарницька І.Б. 
                                Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.

П О С Т А Н О В А 
І м е н е м У к р а ї н и

09 червня 2021р.                                                 м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі: 
Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О., 

секретар судового засідання – Богуславська О.М.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 

на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 16 березня 2021р. 

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

встановила:

       У жовтні 2019р.  ОСОБА_4 пред`явив позов до ОСОБА_3 про стягнення 222310,80 грн. боргу за договором позики, 7582,85 грн. трьох процентів річних та 44632,90 грн. процентів від суми позики за період з 01 вересня 2018р. по 21 жовтня 2019р. 
Позивач зазначав, що 01.01.2018р. ОСОБА_3 позичила у нього 8880 дол. США, які зобов`язалася повернути до 01.09.2018р., про що власноруч написала розписку. 
Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від повернення боргу, позивач просив про задоволення його вимог.
Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 16 березня 2021р. позов задоволено частково. Постановлено стягнути з  ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 222310,30 грн. боргу за договором позики, та 7582,85 грн. трьох процентів річних. У задоволенні решти вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на незаконність рішення суду, просила його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
У задоволенні клопотання відповідача, яке надійшло в день судового засідання про відкладення розгляду справи відмовлено протокольною ухвалою суду у зв`язку із ненаданням будь-яких доказів про неможливість явки до суду та розірвання договору з адвокатом. 
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.1046 ЦК, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 
Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.  
Згідно зі ст.1047 ЦК, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.    
Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. 
       Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 01 січня 2018р. ОСОБА_3 склала розписку, відповідно до якої вона взяла у ОСОБА_4 8880 дол. США. на вісім місяців.
Суд, вирішуючи спір, оцінивши належним чином надані позивачем докази, надавши їм належну правову оцінку з урахуванням наведених норм права, дійшов правильного висновку, що між сторонами склалися зобов`язальні правовідносини на підставі укладеного ними договору позики, за яким позивач передав у борг відповідачу 8880 дол. США, які остання, у свою чергу, зобов`язувалась повернути до 01 вересня 2018р., що підтверджується складеною відповідачем розпискою.
Також судом встановлено, що відповідач зобов`язання за договором позики не виконав, суму боргу позивачу не повернув. 
Зокрема, невиконання боржником свого зобов`язання підтверджується наявністю у позивача оригіналу боргової розписки, яка долучена до матеріалів справи (ст.545 ЦК). 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК).
Згідно із положеннями ст.ст.526,530 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства, з дотриманням строку (терміну) його виконання, якщо такий встановлено зобов`язанням.
Однак, позичальником за договором позики зобов`язання щодо повернення суми боргу належним чином не виконані, в зв`язку з чим на теперішній час він має заборгованість перед позивачем.
Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст. 525 ЦК України недопустима одностороння відмова від виконання зобов`язань, якщо інше не передбачене договором або законом.
За правилами ч.2 ст.625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням три проценти річних від простроченої суми. 
       Таким чином, суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача суму боргу та три проценти річних від простроченої суми. 
       За таких обставин рішення суду є законним та обґрунтованим, що в силу ст.375 ЦПК є підставою для відхилення апеляційної скарги, яка не містить конкретних аргументів щодо неправильності рішення суду. 
       Рішення суду в частині відхилення вимог про стягнення процентів від суми позики не є предметом перевірки на його законність і обґрунтованість в апеляційному порядку на підставі ч.1 ст.367 ЦПК. 
       Посилання в апеляційній скарзі на те, що розписка є неналежним доказом - безпідставні, так як її було написано особисто відповідачем, а її зміст про отримання у позивача 8880 дол. США та про зобов`язання їх повернути до 01.09.2018р. свідчить про наявність домовленостей щодо всіх істотних умов, які передбачені договором позики. 
         Як визначено в ст.1053 ЦК за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст.1047 цього Кодексу).
       За такого підтвердження заміни позиковим зобов`язанням боргу, який виник з інших договорів, може відбуватися лише певними доказами, а саме – письмовими доказами.
       Між тим, будь-яких допустимих доказів того, що договір позики від 01 січня 2018р. є безгрошовим, і що між сторонами існували інші цивільно-правові договори, зобов`язання за якими неправомірно замінені позиковими, відповідачем не надано.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,382 ЦПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2  в інтересах  ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Братського районного суду Миколаївської області від 16 березня 2021р. - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Повний текст постанови складено 09 червня 2021р.

Головуючий:                                        Судді: