ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" травня 2021 р.                                                           Справа №909/995/19
Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів: 
головуючий суддя                                                                          Желік М.Б.
судді                                                                                                  Орищин Г.В.
                                                                                                           Галушко Н.А.
за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційні скарги 
Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»  №3/16-10/1009 від 13.04.2021 (вх. №01-05/995/21 від 16.04.2021) 
та
Головного управління ДПС в Івано-Франківській області б/н та дати (вх.№01-05/1593/21 від 05.05.2021)
на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 06.04.2021 (повний текст складено 08.04.2021, суддя Шкіндер П.А.) 
у справі №909/995/19
про банкрутство Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», м. Івано-Франківськ

за участю представників: 
від ГУ ДПС в Івано-Франківській області: Клебан М.А. – представник
від АТ «ДАК «Автомобільні дороги України»: Єрмаков М.В. – адвокат
від ТзОВ «Еспо-транс»: Тугай І.М. – представник
від боржника: Савчук В.Р. – адвокат
від інших учасників справи: не з`явились

Учасникам процесу роз`яснено їх права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України. 
          Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

          Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 06.04.2021 у справі №909/995/19 задоволено заяву ТзОВ «Еспо-транс» про надання дозволу  на звернення стягнення на заставне майно у справі №909/995/19; надано дозвіл ТзОВ «Еспо-транс» звернути стягнення на нерухоме майно, що належить Дочірньому підприємству «Івано-Франківський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», за Іпотечним договором від 25.12.2020, що складається з: адміністративного будинку, загальною площею 306,9 кв м., що знаходиться за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Целевича Юліана, буд. 34, кадастровий номер земельної ділянки: 2610100000:01:008:0075, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 225728262101; адміністративно-виробничих будівель, а саме - адмінбудинку площею 228,8 кв.м, прохідної площею 2,8 кв.м., гуртожитку площею І 18.7 кв.м., гаражів площею 167,9 кв.м, складу площею 123, 5 кв.м., складу площею 55,1 кв.м., електрощитової площею 22,4 кв.м., складу, площею 336, І кв.м., клубу площею 308,0 кв.м., складу АЗС площею 0.1 кв.м, АЗС площею 5,5 кв.м, столярного цеху, гаража площею 157,0 кв.м, навісу площею 0,1 кв.м., побутових приміщень площею 35,4 кв.м, вбиральні площею 2,0 кв.м, місця для куріння площею 16,4 кв.м., майстерні площею 543,8 кв.м., навісу площею 23,3 кв.м., що знаходяться за адресою: м Івано-Франківськ, вул. Целевича Юліана, буд. 36, кадастровий номер земельної ділянки: 2610100000:01:008:0169; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2257410926101; складських приміщень площею 176,2 кв.м., що знаходяться за адресою: м.Івано-Франківськ, вул. Целевича Юліана, буд. 36, кадастровий номер земельної ділянки: 2610100000:01:008:0169, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2257179326101; виробничо-складських приміщень, а саме складу площею 128,0 кв м, складу площею 156, 6 кв.м., складу площею 173.1кв.м., склад площею 232,1кв.м.. випробничо-побутових приміщень площею 422,0кв.м., майстерні площею 71,9 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Целевича Юліана, буд. 36, кадастровий номер земельної ділянки: 2610100000:01:008:0074; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2257001126101; відмовлено в задоволенні клопотання  АТ «ДАК «Автомобільні дороги України»  про  залучення АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» у розгляді  заяви ТзОВ «Еспо-транс» у якості  третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням Акціонерне товариство «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» звернулося до Західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 06.04.2021 у справі №909/995/19 скасувати та прийняти рішення, яким відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Еспо-транс» (вх.3515/21 від 09.03.2021) про надання дозволу на звернення стягнення предмету іпотеки.
Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.04.2021 справу №909/995/19 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Желіка М.Б., суддів Орищин Г.В., Галушко Н.А. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21.04.2021 відкрито апеляційне провадження, призначено розгляд справи на 26.05.2021.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржену ухвалу прийнято з порушенням норм матеріального права у зв`язку з неповним встановленням і неправильністю визначення обставин, які мають значення для справи внаслідок неправильного, неналежного і неповного дослідження та оцінки доказів, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. 
Так, скаржник вказує, що суд першої інстанції безпідставно не врахував, що власником нерухомого майна, яке передано в іпотеку за договором №2 від 25.12.2020, укладеним між ТзОВ «Еспо-транс» та ДП «Івано-Франківський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» є не боржник у справі про банкрутство, а АТ «ДАК «Автомобільні дороги України», що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Відповідно до ст.11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» з урахуванням вимог ч.6 ст.96 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» орган, уповноважений управляти майном боржника – Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор), повинен був надати дозвіл керуючому санацією Шахову М.В. на укладення від імені боржника договорів позики та іпотеки, за якими нерухоме майно передано в іпотеку в забезпечення позики, однак, такий дозвіл не надавався. Окрім того, всупереч вимогам п.п.27 п.7 Статуту ДП «Івано-Франківський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» боржник не погоджував укладення договорів позики та іпотеки із засновником -  АТ «ДАК «Автомобільні дороги України».
Також скаржник звертає увагу на вимоги ст.ст. 5, 6 Закону України «Про іпотеку», відповідно до яких предметом іпотеки може бути нерухоме майно, яке належить іпотекодавцю на праві господарського відання лише в тому випадку, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, а в разі обмеження правомочності розпорядження нерухомим майном згодою його власника така згода необхідна для передачі цього майна в іпотеку, та зазначає, що АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та його Дочірнє підприємство -  боржник у  справі, не є державними підприємствами. 
Апелянт вказує, що з урахуванням Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» для нерухомого майна АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» як господарського товариства, 100 відсотків акцій якого належить державі, встановлено особливий порядок відчуження. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 25.03.2021 у справі №806/1453/17, від 11.02.2020 у справі №818/1604/16, від 31.03.2020 у справі №818/2857/14 та від 19.01.2021 у справі №808/3932/15.
На думку апелянта договір позики від 25.12.2021, в забезпечення якого майно було передано в іпотеку, містить ознаки кредитного договору, а саме нарахування 24% річних на суму позики, однак, позикодавець - ТзОВ «Еспо-транс» не є фінансовою установою та не має права надання фінансових послуг на території України.
Апелянт також повідомив апеляційний суд про те, що ним подано позовну заяву про визнання договорів позики та іпотеки, укладених між боржником та ТзОВ «Еспо-транс» недійсними.
17.05.2021 на адресу суду надійшло пояснення Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодору) щодо апеляційної скарги АТ «ДАК «Автомобільні дороги України», у якому орган, уповноважений управляти майном боржника, погоджується з доводами апелянта, підтримує вимоги апеляційної скарги та просить винести нове судове рішення у справі, яким відмовити у задоволенні заяви ТзОВ «ЕСПО-ТРАНС» про надання дозволу на звернення стягнення предмету іпотеки.
Укравтодор, як уповноважений орган управління майном боржника, звертає увагу на те, що ніякого дозволу чи погодження керуючому санацією Шахову М.В. на укладення договору позики та договору іпотеки не надавав, постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2020 №221 «Про утворення відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» встановлено, що у державній власності закріплено 100 відсотків акцій Компанії із забороною їх відчуження, використання для формування статутних фондів будь-яких об`єктів господарювання, передачі в управління будь-яким особам та вчинення будь-яких дій, наслідком яких може бути відчуження акцій з державної власності до прийняття окремого рішення щодо приватизації Компанії. Боржник, як дочірнє підприємство є асоційованим підприємством та складає єдину економічну одиницю з Компанією, відтак, частка державної власності у статутному капіталі боржника перевищує 50 відсотків і на відчуження майна боржника поширюється мораторій встановлений Законом України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», що підтверджено також правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22.10.2019 у справі №912/1756/18.
24.05.2021 від ТзОВ «ЕСПО-ТРАНС» на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому заявник наводить аргументи на спростування доводів апеляційної скарги  та просить залишити оскаржену ухвалу без змін.
У відзиві заявник вказує, що між ним та боржником було укладено договір позики від 23.12.2020 на суму 8 000 000,00 грн., в забезпечення виконання якого укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки від 25.12.2020, яким передано в іпотеку належні ДП «Івано-Франківський облавтодор» на праві господарського відання об`єкти нерухомого майна – нежитлові приміщення. ТзОВ «ЕСПО-ТРАНС» виконав договірні зобов`язання в повному обсязі, боржник позику в обумовлений договором строк не повернув, визнав вимоги позикодавця, такі вимоги є поточними, на їх задоволення не поширюється дія мораторію, тому ТзОВ «ЕСПО-ТРАНС» правомірно звернувся до господарського суду про надання дозволу на звернення стягнення на предмет іпотеки. Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують факту наявності боргу, його непогашення чи відсутності правових підстав для задоволення клопотання заявника.
Заявник вважає, що право повного господарського відання включає можливість передачі майна в іпотеку, а право передачі майна в іпотеку боржником випливає з норми ст.583 ЦК України та прямо передбачене п.4.6. Статуту боржника та п.11.3. п.п. 44 Статуту АТ «ДАК «Автомобільні дороги України». Посилання апелянта на ст.11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» заявник вважає нерелевантним, оскільки ця норма закону стосується відчуження майна, а не передачі в іпотеку, до того ж майно, передане в господарське відання дочірньому підприємству належить до основних фондів боржника, а не Компанії. Посилання апелянта на Закон України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» є недоречним, оскільки норми цього закону стосуються примусової реалізації шляхом звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою. Заявник вказує, що правові позиції Верховного Суду, на які покликається скаржник також стосуються спорів, що виникають в межах примусового виконання рішень органами Державної виконавчої служби, натомість передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання (постанова Великої Палати Верховного суду від 21.03.2018 у справі №760/14438/15-ц).
Заявник вважає, що погодження засновника на укладення договорів позики та іпотеки необхідне за звичайних умов, проте, з моменту введення процедури санації в силу вимог ст.28 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» боржник перебуває в особливому правовому режимі, повноваження керуючого санацією не обмежені статутом боржника, а можуть бути обмежені лише комітетом кредиторів та господарським судом, який розглядає справу про банкрутство (постанова Верховного суду України від 01.04.2015 у справі №909/320/14). Договори позики та іпотеки укладено на підставі рішення комітету кредиторів від 03.12.2020 та не потребували погодження з власником боржника.
Окрім того, заявник вважає, що АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» є юридично особою приватного права, майно, що внесено до статутного капіталу, належить компанії на праві приватної власності, а державі належить 100 відсотків акцій статутного капіталу, внаслідок чого держава реалізовує свої права щодо управління Компанією, а не щодо її майна. Компанія є власником Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор», що також є юридичною особою приватного права та володіє майном, що передано їй власником на праві повного господарського відання. Таким чином, боржник не є підприємством, в статутному капіталі якого частка державної власності перевищує 50 відсотків і відсутні підстави стверджувати, що процедури банкрутства боржника мають здійснюватись з урахуванням ст.96 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом». 
Стосовно доводів скаржника про те, що договір позики містить ознаки кредитного договору і ТзОВ «ЕСПО-ТРАНС», що не є фінансовою установою, не мало права укладати такий договір в силу положень Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» заявник зазначає, що вказаний Закон є спеціальним нормативним актом, що регулює відносини учасників ринку фінансових послуг та не поширюється на інших суб`єктів господарювання, а нормами ст.ст. 1046, 1048 ЦК України передбачене право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлено в договорі.
Також з огляду на презумпцію правомірності правочину, місцевий господарський суд при постановленні оскаржуваної ухвали не мав обов`язку досліджувати усі наведені апелянтом обставини, що стосуються недійсності договорів позики та іпотеки.
До відзиву додано копії витягів від 23.12.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію нерухомого майна, що було передано в іпотеку, статуту ДП «Івано-Франківський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», затвердженого в.о. голови Державного агентства автомобільних доріг України 02.08.2019 за №268, витягів зі статуту АТ «ДАК «Автомобільні дороги України», затвердженого наказом Державного агентства автомобільних доріг України від 23.11.2020 №469.
24.05.2021 від АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на адресу суду надійшло клопотання про приєднання доказів у справі, а саме: листа ПП «Оцінка та консалтинг» від 14.04.2021 №01/14/04/21 із зазначенням орієнтовної ринкової вартості об`єктів нерухомого майна, власником якого є апелянт та яке було передано в іпотеку згідно з договором, укладеним 25.12.2020 між ТзОВ «ЕСПО-ТРАНС» та ДП «Івано-Франківський облавтодор», в розмірі 19 045 000,00 грн. (середнє значення); копій письмових запитів АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на проведення рецензування; копії рецензій від 20.04.2021 на звіти №060/12-20, №061/12-20, №062/12-20, №063/12-20 про незалежну оцінку нерухомого майна, що обліковується на балансі ДП «Івано-Франківський облавтодор» та знаходиться за адресами м.Івано-Франківськ, вул.Целевича, 34, 36, 36Б, відповідно до яких рецензовані звіти не відповідають вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісними і не можуть бути використані; копію протоколу зборів комітету кредиторів від 03.12.2020. 
26.05.2021 ДП «Івано-Франківський облавтодор» подало письмові пояснення на апеляційну скаргу АТ «ДАК «Автомобільні дороги України», у яких боржник зазначає, що не підтримує вимоги апеляційної скарги, вказує, що з вини засновника АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» план санації підприємство тривалий час не погоджується, внаслідок чого в значній мірі зросла поточна заборгованість, в тому числі зі сплати податків та заробітної плати, працівники підприємства влаштовували протестні акції, відтак, керуючий санації Шахов М.В. прийняв рішення про залучення позикових або кредитних коштів для погашення боргу по заробітній платі, яке було підтримане комітетом кредиторів. При отриманні позикових коштів передбачалась можливість їх повернення після затвердження та реалізації плану санації з продажу майна боржника, яке не використовується в господарській діяльності, однак, засновник не погодив плану санації вчасно. Таким чином, боржник, не заперечуючи факту отримання позики та передачі в іпотеку нерухомого майна, заперечує проти звернення стягнення на предмет іпотеки як передчасного заходу. Одночасно, боржник не погоджується з доводами апелянта стосовно того, що підприємство не мало права укладати договір позики та договір іпотеки з ТзОВ «Еспо-Транс», оскільки серед об`єктів нерухомого майна, що передані в іпотеку згідно з договором від 25.12.2020, об`єкти, що належать до державної власності, відсутні. Посилання апелянта на особливості застосування ст.96 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» безпідставні, так як ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 02.06.2020 відмовлено в задоволенні клопотання про здійснення провадження у справі про банкрутство з дотриманням вимог ст.96 Закону, резолютивну частину цієї ухвали залишено без змін судом апеляційної інстанції.

Не погоджуючись із ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 06.04.2021 у справі №909/995/19 Головне управління ДПС в Івано-Франківській області звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 06.04.2021 у справі №909/995/19 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Еспо-транс» про надання дозволу на звернення стягнення предмету іпотеки.
Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 05.05.2021 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії – Орищин  Г.В., Галушко Н.А.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.05.2021 поновлено Головному управлінню ДПС в Івано-Франківській області строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 06.04.2021 у справі №909/995/19, відкрито апеляційне провадження; призначено розгляд справи на 26.05.2021.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального права з неповним встановленням судом обставин справи, внаслідок неналежного і неповного дослідження доказів, що мають значення для справи.
Так апелянт вказує, що комітет кредиторів не надавав дозволу керуючому санацією Шахову М.В. на укладення договору позики з юридичною особою – ТзОВ «Еспо-Транс», натомість, було надано згоду на отримання кредиту, позик, фінансової допомоги для погашення заборгованості по заробітній платі працівникам (вихідної допомоги звільненим працівникам) в установах банків або фінансових установах. ТзОВ «Еспо-Транс» не є фінансовою установою з спеціальним статусом та не має ліцензії щодо здійснення такої діяльності, а тому немало право укладати договору позики, що має ознаки кредитного договору. Окрім того, суд не дослідив, що ні Укравтодор як орган, уповноважений управляти державним майном, а ні АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» як власник майна, не надавали дозволу керуючому санацією на укладення договору позики з ТзОВ «Еспо-Транс».
24.05.2021 на адресу суду надійшов відзив ТзОВ «Еспо-Транс» на апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, у якому заявник зазначає, що рішенням комітету кредиторів від 03.12.2020 не визначено, що дозвіл надається на отримання позики саме в банках та фінансових установах, з установчих документів боржника та інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що боржник не є державним підприємством, укладення договорів позики та іпотеки в процедурі санації підприємства не вимагає погодження з власником майна боржника та відбулося у відповідності ст.28 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» за рішенням керуючого санацією та за погодженням з комітетом кредиторів боржника. Окрім того, нормами ст.ст. 1046, 1048 ЦК України передбачене право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлено в договорі, а Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не поширюється на правовідносини, які регулюються нормами ст.ст. 1046-1048 ЦК України.

В судовому засіданні 26.05.2021 суд ухвалив об`єднати розгляд апеляційних скарг Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» та Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 06.04.2021 в одне апеляційне провадження, про що постановлено відповідну ухвалу.
До початку розгляду справи, представник апелянта - АТ «ДАК «Автомобільні дороги України», підтримав подане 24.05.2021 клопотання приєднання доказів у справі, а саме рецензій звітів про незалежну оцінку нерухомого майна, що було передано в іпотеку, зазначив, що вказані докази було отримано після постановлення оскарженої ухвали, об`єктивна неможливість подати їх в судове засідання зумовлена тим, що суд першої інстанції відмовив апелянту у відкладенні розгляду заяви ТзОВ «ЕСПО-ТРАНС» про надання дозволу на звернення стягнення на предмет іпотеки, разом з цим, такі докази є важливими, оскільки доводять, що вартість майна, переданого в іпотеку, становить більш як 19 млн.грн. і значно перевищує суму отриманої позики.
Представники ТзОВ «ЕСПО-ТРАНС» та боржника заперечили проти задоволення клопотання про приєднання нових доказів, вказавши, що такі докази стосуються поданого апелянтом в суд першої інстанції позову про визнання недійсними договорів позики та іпотеки, та не входять в предмет доказування в межах розгляду апеляційної скарги.
Представник ГУ ДПС і Івано-Франківській області залишив вирішення вказаного клопотання на розсуд суду.
Колегія суддів, порадившись на місці, керуючись ч.3 ст.269 ГПК України, ухвалила відмовити у задоволенні клопотання АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» про приєднання до матеріалів справи нових доказів, оскільки подані апелянтом рецензії на звіти про незалежну оцінку майна створено 20.04.2021, тобто після постановлення оскарженої ухвали - 06.04.2021, що виключає можливість врахування їх судом під час апеляційного перегляду справи.
Суд також враховує усталену правову позицію Верховного Суду щодо надання учасником справи нових доказів під час апеляційного провадження, відповідно до якої відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку  статті 269 ГПК України  незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед, судів.
В судовому засіданні представники сторін надали суду пояснення щодо фактичних обставин справи, представники апелянтів підтримали вимоги апеляційних скарг, просили скасувати оскаржену ухвалу та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ТзОВ «ЕСПО-ТРАНС» про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Представник ТзОВ «ЕСПО-ТРАНС» заперечив проти задоволення апеляційних скарг, просив оскаржену ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Представник боржника, проти задоволення апеляційної скарги заперечив, зазначив, що вважає звернення стягнення на заставне майно передчасним заходом, однак, оскаржена ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши апеляційні скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, а відтак оскаржувану ухвалу слід скасувати з прийняттям нового рішення, з огляду на наступне.
В провадженні Господарського суду Івано-Франківської області перебуває справа про банкрутство ДП «Івано-Франківський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 15.10.2019 відкрито провадження у справі про банкрутство з метою проведення санації боржника Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» його керівником, в порядку ст. 94 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, відкрито процедуру санації боржника, та призначено керуючим санацією керівника боржника Шахова М.В., а розпорядником майна - арбітражного керуючого Лотоцького С.В.
Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду зазначає, що 21.10.2019, втратив чинність Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом на підставі п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства.
Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.
Відтак, провадження у справі про банкрутство ДП «Івано-Франківський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».
Зокрема, провадження у справі здійснюється з урахуванням особливостей, визначених ст.94 та ст.96 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». 
Згідно із ч.4 ст. 96 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», положення цього Закону застосовуються до юридичних осіб - підприємств, що є об`єктами права державної власності, які не підлягають приватизації, в частині санації чи ліквідації після виключення їх у встановленому порядку з переліку таких об`єктів.
ДП Івано-Франківський облавтодор є підприємством, у статутному капіталі якого частка державної власності перевищує 50 відсотків, а Державне агентство автомобільних доріг України (далі - Укравтодор), щодо зазначеного підприємства є органом, уповноваженим управляти державним майном, з огляду на наступне.
Указом Президента України від 08.11.2001 №1056 Про заходи щодо підвищення ефективності управління дорожнім господарством України постановлено Кабінету Міністрів України в установленому порядку утворити Державну акціонерну компанію Автомобільні дороги України, передавши до її статутного фонду майно державних підприємств, що входили до складу Української державної корпорації по будівництву, ремонту та утриманню автомобільних доріг.
На виконання вказаного Указу Президента України Кабінетом Міністрів України винесено постанову від 28.02.2002 №221 Про утворення відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», якою Державній службі автомобільних доріг України доручено передати до статутного фонду відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (на сьогодні - акціонерне товариство Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, далі - Компанія), майно державних підприємств, які належать до сфери управління Державної служби автомобільних доріг України, з наступним перетворенням їх у дочірні підприємства. Також цією постановою у державній власності закріплено 100 відсотків акцій Компанії із забороною їх відчуження, використання для формування статутних фондів будь-яких суб`єктів господарювання, передачі в управління будь-яким особам та вчинення будь-яких дій, наслідком яких може бути відчуження цих акцій з державної власності, зокрема передача в заставу, до прийняття окремого рішення щодо приватизації Компанії. Акціонерами Компанії є держава в особі Державної служби автомобільних доріг України до прийняття в установленому порядку рішення про приватизацію Компанії.
Наказом Державної служби автомобільних доріг України від 05.03.2002 №93 на виконання зазначених вище Указу Президента України та постанови Кабінету Міністрів України було утворено Компанію та передано до її статутного фонду майно державних підприємств, які належать до сфери управління Державної служби автомобільних доріг, з наступним перетворенням їх у дочірні підприємства Компанії.
Наказом Державної служби автомобільних доріг України від 09.04.2002 №156 утворено дочірні підприємства Компанії, зокрема, ДП «Івано-Франківський облавтодор», на базі реорганізованих державних дорожніх підприємств та передано частину майна і коштів Компанії дочірнім підприємствам.
Колегія суддів апеляційної інстанції відхиляє за безпідставністю доводи ТзОВ «ЕСПО-ТРАНС», викладені у відзивах на апеляційні скарги, про те, що постановою Західного апеляційного господарського суду від 22.10.2020 залишено без змін резолютивну частину ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 02.06.2020 в пункті, яким відмовлено Державному агентству автомобільних доріг України в задоволенні клопотання про провадження у справі за правилами ст.96 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а отже, вказана стаття не підлягає застосуванню у справі №909/995/19. Апеляційний суд звертає увагу, що постановою Західного апеляційного господарського суду від 22.10.2020 змінено мотивувальну частину ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 02.06.2020 щодо обґрунтування відмови Державному агентству автомобільних доріг України в задоволенні клопотання про провадження у справі за правилами ст.96 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а саме виключено висновок суду першої інстанції про втрату чинності ст.96 Закону щодо справ, у яких триває процедура санації, та зазначено, що обов`язок суду дотримуватись вказівок Закону, в тому числі ч.4 ст.96, існує в силу імперативної норми, що передбачена у ст.3 ГПК України.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 13.11.2020 постановлено  направити на доопрацювання план санації Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» АТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» у зв`язку з відсутністю погодження комітетом кредиторів, встановлено строк для доопрацювання - 2 місяці, продовжено строк процедури санації Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» АТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» та повноваження керуючого санацією Шахова М.В. та розпорядника майном Лотоцького С.В. на 6 місяців до 13.05.2021; зобов`язано розпорядника майном провести збори комітету кредиторів до 13.02.2021  на якому розглянути доопрацьований план санації.
     На зборах комітету кредиторів, які відбулися 03.12.2020, було прийнято рішення надати згоду керуючому санацією ДП «Івано-Франкіський облавтодор» АТ «ДАК «Автомобільіні дороги України» Шахову М.В. на отримання кредиту, позик, фінансової допомоги для погашення заборгованості по заробітній платі працівникам (вихідної допомоги звільненим працівникам), на умовах найменших витрат на обслуговування користування коштами з правом передачі майна боржника в іпотеку чи заставу в рахунок забезпечення отриманих коштів за винятком майна, включеного в додаток до плану санації, яке підлягає продажу на аукціоні з правом підписання керуючим санацією відповідних документів.
23 грудня 2020 року ДП «Івано-Франківський облавтодор» в особі керуючого санацією Шахова М.В., який діяв на підставі ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 15.10.2019, та ТзОВ «ЕСПО-ТРАНС» уклали договір позики, відповідно до умов якого позикодавець зобов`язався надати позичальнику 8 000 000,00 грн., а позичальник зобов`язався у погоджений сторонами строк повернути позику з виплатою плати за користування відповідними коштами.
Відповідно до п.1.3. договору позика надається на платній основі та підлягає поверненню із врахуванням відсотків з розрахунку 24% річних.
Відповідно до п.4.1. договору позика має бути повернена у строк до 15.02.2021. 
Договір набуває чинності з моменту підписання сторонами і діє до виконання сторонами своїх зобов`язань.
      В  порядку забезпечення виконання зобов`язань за укладеним договором позики між сторонами 25 грудня 2020 року було укладено договір іпотеки, що посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. та зареєстровано в реєстрі за №6586.
      Договір іпотеки забезпечує всі вимоги іпотекодержателя, що випливають з договору позики від 23.12.2020 в повному обсязі.
    Згідно договору в іпотеку передано належні ДП «Івано-Франківський облавтодор» на праві господарського відання об`єкти нерухомого майна, а саме: - адміністративний будинок, загальною площею 306,9 кв м., що знаходиться за адресою Івано-Франківська обл., м Івано-Франківськ, вулиця Целевича Юліана, будинок 34 (тридцяті, чотири), кадастровий номер земельної ділянки: 2610100000 01:008 0075; -  адміністративно-виробничі будівлі, а саме - адмінбудинок площею 228,8 кв м, прохідна площею 2,8 кв.м., гуртожиток площею 118.7 кв.м., гаражі площею 167,9 кв.м склад площею 123,5 кв.м., склад площею 55,1 кв.м., електрощитова площею 22,4 кв.м., склад, площею 336,1 кв.м., клуб площею 308,0 кв.м., склад АЗС площею 0.1 кв.м, АЗС площею 5,5 кв.м, Столярний цех, гараж площею 157,0 кв.м, навіс площею 0,1 кв.м., побутові приміщення площею 35,4 кв.м, вбиральня площею 2,0 кв.м , місце для куріння площею 16,4 кв.м., майстерня площею 543,8 кв.м., навіс площею 23,3 кв м , що знаходяться за адресою: Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вулиця Целевича Юліана, будинок 36 (тридцять шість), кадастровий номер земельної ділянки: 2610100000:01:008:0169
- складські приміщення площею 176,2 кв.м., що знаходяться за адресою: Івано-Франківська обл.. м.Івано-Франківськ, вулиця Целевича Юліана, будинок 36 (тридцять шість), кадастровий номер земельної ділянки  : 2610100000:01:008:0169.
-  виробничо-складські приміщення, а саме склад площею 128,0 кв м, склад площею 156,6 кв.м., склад площею 173.1кв.м., склад площею 232,1кв.м.. випробничо-побутові приміщення площею 422,0кв.м.,  майстерня   площею  71,9 кв.м.   що  знаходяться  за  адресою:  Івано- Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вулиця Целевича Юліана, будинок 36 Б  (тридцять шість Б), кадастровий номер земельної ділянки: 2610100000:01:008:0074.
Загальна заставна  вартість предмета іпотеки становить 8695316,00 грн.
          В договорі іпотеки зазначено, що сторонам відомо, що стосовно іпотекодавця господарським судом порушено справу про банкрутство №909/995/19, введено процедуру санації боржника у відповідності до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та у відповідності до ст.50 Кодексу України з процедур банкрутства на час процедур санації повноваження органів управління боржника-юридичної особи щодо управління та розпорядження майном боржника, повноваження органів управління передаються керуючому санацією в межах повноважень, передбачених планом санації. При цьому значні правочини та правочини, у яких є заінтересованість, укладаються керуючим санацією за згодою комітету кредиторів згідно з рішенням комітету кредиторів боржника від 03.12.2020, яким надано згоду керуючому санацією Шахову М.В. на отримання кредиту, позик, фінансової допомоги для сплати заборгованої заробітної плати працівникам на умовах найменших витрат за користування кредитними коштами з правом передачі майна боржника в іпотеку чи заставу в забезпечення отриманих коштів за винятком майна, включеного в додаток до плану санації, що підлягає продажу на аукціоні з правом підписання керуючим санацією відповідних документів. Договір укладається із застосуванням особливостей законодавства України з процедур банкрутства у зв`язку з чим іпотекодавець підтверджує, що ним дотримано усіх необхідних для уколадення цього договору процедур, що передбачені в процедурі санації та підтверджує, що об`єкти предмета іпотеки не включені в додаток до плану санації як такі, що підлягають продажу на аукціоні.
У п.5.1. договору іпотеки передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язань за основним зобов`язанням та/або іпотекодацем умов цього договору, іпотекодаржатель надсилає іпотекодавцю будь-яким шляхом на його розсуд письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш як тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.
16 лютого 2021 року ТзОВ «ЕСПО-ТРАНС» звернулось до ДП «Івано-Франківський облавтодор» із вимогою про сплату боргу в розмірі 9057753,42грн. та повідомленням про намір реалізувати своє право іпотекодержателя на набуття у власність предмета іпотеки у випадку незадоволення вимоги. Як підтверджується поштовим повідомленням про вручення, вимога була отримана боржником 18.02.2021.
ДП «Івано-Франківський облавтодор» підтвердило в листі від 25.02.2021 отримання вказаних коштів, та зазначило, що оскільки джерелом повернення позичених коштів є кошти, отримані від реалізації майна на аукціоні згідно з затвердженим планом санації, а сам план санації на сьогоднішній день не схвалений і перебуває в процесі оновлення, то виконання зобов`язань по договору позики у терміни, вказані у вимозі, до 18 березня 2021 року не є можливим.
09.03.2021 ТзОВ «Еспо-транс» звернулось до господарського суду із заявою про надання дозволу звернення стягнення на заставне майно. До заяви додано копії договору позики, договору іпотеки, докази перерахування боржнику позикових коштів, вимоги з доказами надсилання та відповіді боржника. 
Місцевий господарський суд, постановляючи оскаржену ухвалу, дійшов висновку про те, що оскільки план санації підприємства не узгоджений комітетом кредиторів, кошти були скеровані на  погашення заробітної плати  та вихідної допомоги працівникам боржника, рішенням комітету кредиторів від  03.12.2020 було надано згоду на отримання  кредитних коштів,  наявні правові підстави для задоволення заяви ТзОВ «Еспо-транс» щодо надання дозволу звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.
Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками з огляду на наступне.
Відповідно до ч.4 ст.28 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з моменту введення процедури санації зупиняються повноваження органів управління боржника – юридичної особи щодо управління та розпорядження майном боржника, повноваження органів управління передаються керуючому санацією, за винятком повноважень, передбачених планом санації.
Відповідно до п.6.1. Статуту боржника органами управління підприємства є засновник та директор (дирекція). Відповідно до п.4 пп.5.1. Статуту боржник має право за погодженням із засновником отримувати від третіх осіб кредити, позики та фінансову допомогу.
Відповідно до п.4.6. Статуту боржника відчуження, передача основних засобів в оренду (інше тимчасове користування третіми особами), передача їх у заставу (іпотеку), а також списання з балансу майна здійснюється підприємством відповідно до чинного законодавства України, Статуту та внутрішніх (локальних) документів і рішень засновника і цього Статуту.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками, нерухоме майно ДП «Івано-Франківський облавтодор» перебуває у власності АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та закріплене за боржником на праві господарського відання. 
Як вірно вказує апелянт – ДП «Івано-Франківський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», боржник не є державним чи комунальним підприємством, а відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за умови, що таке нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація.
Проте, суд першої інстанції погодив звернення стягнення на заставне майно, яке належить на праві власності засновнику боржника, зазначивши в резолютивній частині оскаржуваної ухвали, що предмет іпотеки належить боржнику.
У відповідності до Статуту АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» є власником майна, що передане дочірнім підприємствам на праві господарського відання.
Слід зазначити, що в разі передачі в іпотеку нерухомого майна, належного іпотекодавцю на праві господарського відання, у ст.14 Закону України «Про іпотеку» передбачене попереднє погодження органом державної влади  чи органом місцевого самоврядування, до сфери господарського відання якого належить відповідне державне чи комунальне підприємство, установа або організація. Іншого порядку передачі в іпотеку нерухомого майна, що закріплене за підприємством на праві господарського відання, не передбачено. Відтак, колегія суддів відхиляє доводи заявника – ТзОВ «Еспо-транс» про те, що режим господарського відання передбачає вільну можливість передачі майна в іпотеку.
Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про іпотеку» у разі обмеження правомочності розпорядження нерухомим майном згодою його власника або уповноваженого органу державної влади чи органу місцевого самоврядування така ж згода необхідна для передачі цього майна в іпотеку.
Звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку має наслідком набуття права власності на нерухоме майно іпотекодержателем, тобто власник, в цьому випадку АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» втрачає право власності на майно, не будучи стороною договору іпотеки та без погодження укладення такого договору.
Відтак, неправомірним є надання дозволу на звернення стягнення на заставне майно, що не належить іпотекодавцю на праві власності за обставин відсутності  погодження власником передачі нерухомого майна в іпотеку.
Згідно з частиною 1 статті 141 Господарського кодексу України до державного майна у сфері господарювання належать цілісні майнові комплекси державних підприємств або їх структурних підрозділів, нерухоме майно, інше окреме індивідуально визначене майно державних підприємств, акції (частки, паї) держави у майні суб`єктів господарювання різних форм власності, а також майно, закріплене за державними установами і організаціями з метою здійснення необхідної господарської діяльності, та майно, передане в безоплатне користування самоврядним установам і організаціям або в оренду для використання його у господарській діяльності.
Враховуючи викладене, майно, що передане в іпотеку, є державним майном, у розумінні частини 1 статті 141 Господарського кодексу України. Аналогічна правова позиція щодо майна, переданого дочірнім підприємствам АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на праві господарського відання, викладена у постанові Верховного Суду від 22.10.2019 у справі №912/1756/18.
Відповідно до ч.6 ст.96 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство за заявою боржника і відкриття процедури санації його керівником не є підставою для припинення повноважень органу, уповноваженого управляти майном боржника, щодо управління відповідним об`єктом державної власності.
Органом, уповноваженим управляти майном боржника, є Державне агентство автомобільних доріг України.
За змістом ч.1 ст.2 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» державне майно, надане суб`єкту господарювання на праві господарського відання відповідно до законодавства, належить об`єктів управління державної власності.
Відповідно до ст.4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» суб`єктом управління об`єктами державної власності є в тому числі господарське товариство, 100 відсотків акцій (часток) якого належить державі або іншому господарському товариству, 100 відсотків акцій (часток) якого належать державі.
Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» державне акціонерне товариство, утворене у процесі перетворення державного підприємства, 100 відсотків акцій якого належать державі, не має права безоплатно передавати закріплене за ним майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім випадків, передбачених законом. Відчужувати майно, що належить до основних фондів, державне акціонерне товариство має право лише за попередньою згодою органу, який здійснює управління корпоративними правами держави, і лише на конкурентних засадах, якщо інше не встановлено законом. Розпоряджатися в інший спосіб майном, що належить до основних фондів, державне акціонерне товариство має право лише у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом.
Отже, у відповідності до ч.2 ст.11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» відчуження нерухомого майна АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» може відбуватись лише за попередньою згодою органу, який здійснює управління корпоративними правами держави. 
Однак, доказів надання такої згоди Державним агентством автомобільних доріг України матеріали справи не містять, з пояснень Укравтодору такий дозвіл не надавався, запиту на надання дозволу не надходило. 
При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апелянта та Укравтодору про те, Законом України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» встановлено особливий порядок відчуження майна, оскільки дія вказаного Закону поширюється на примусову реалізацію майна  боржників за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою. Конституційний Суд України у пункті 3.3 Рішення від 10.06.2003 у справі № 1-11/2003 за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» (справа про мораторій на примусову реалізацію майна) підкреслив, що за змістом ст. 2 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» мораторій не поширюється на відчуження рухомого та іншого майна підприємств, що не забезпечує ведення їх виробничої діяльності, а також на продаж об`єктів нерухомого майна та інших засобів виробництва, що забезпечують виробничу діяльність підприємства-боржника у процедурі його санації. 
Також, колегія суддів критично оцінює доводи заявника про те, що під час постановлення оскарженої ухвали суд першої інстанції не мав обов`язку досліджувати обставини укладення договору, оскільки існує презумпція правомірності правочину, та зазначає, що у випадку надання у відповідності до абз.4 ч.5 ст.19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дозволу на звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, господарський суд повинен належним чином дослідити підстави виникнення в заявника права на задоволення вимоги, тим більше, що така вимога виникла внаслідок отримання боржником позики в процедурі санації до моменту затвердження плану санації.
Щодо доводів апелянтів про те, що укладений боржником та ТзОВ «Еспо-транс» договір позики містить ознаки кредитного договору, колегія суддів погоджується із доводами ТзОВ «Еспо-транс» про те, що сплата процентів за договором позики передбачена ст.1048 ЦК України, а надання позики юридичною особою, яка не є учасником ринку фінансових послуг, не суперечить чинному законодавству.
Щодо зауваження ТзОВ «Еспо-транс» про відсутність порушеного права апелянта – Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області, колегія суддів звертає увагу заявника на те, що право кредитора на апеляційне оскарження судових рішень в справі про банкрутство виникає з моменту набуття ним статусу учасника справи - після набрання законної сили ухвалою суду про визнання кредиторських вимог до боржника, та не вимагає додаткового обґрунтування в частині порушеного права на відміну від особи, що не була учасником справи під час розгляду справи в суді першої інстанції та постановлення оскарженого судового рішення.
Окрім того, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставним посилання місцевого господарського суду в оскарженій ухвалі на правові норми Кодексу України з процедур банкрутства, які регулюють питання процедури санації, оскільки провадження у цій справі здійснюється відповідно до норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції керується висновками, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі колегія суддів вважає, що скаржникам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Відповідно до п. 2, п.3, п.4, ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене, зважаючи на те, що доводи апеляційних скарг знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення вимог апеляційних скарг, скасування ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 06.04.2019 та прийняття нового рішення, яким у задоволенні заяви ТзОВ «Еспо-транс» про надання дозволу звернення стягнення на заставне майно у справі №909/995/19 відмовити.
Керуючись ст.ст.86, 269, 270, 275, 277, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

           1. Вимоги апеляційних скарг Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»  №3/16-10/1009 від 13.04.2021 (вх. №01-05/995/21 від 16.04.2021) та Головного управління ДПС в Івано-Франківській області б/н та дати (вх.№01-05/1593/21 від 05.05.2021) – задоволити.
2. Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 06.04.2021 у справі №909/995/19 – скасувати.
3. У задоволенні заяви ТзОВ «Еспо-транс» про надання дозволу звернення стягнення на заставне майно у справі №909/995/19 відмовити.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Повний текст ухвали складено 07.06.2021.

Головуючий суддя                                                  Желік М.Б. 

                                     суддя                                                  Орищин Г.В.

                                       суддя                                                            Галушко Н.А.