ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/602/21 Справа № 211/5203/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 квітня 2021 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. на користь держави без позбавлення права керування транспортними засобами та стягнуто судовий збір у розмірі 420,40 грн.,

за участю:
особи, що притягується 
до адміністративної відповідальності                          ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року водій ОСОБА_1 19 серпня 2020 року об 00.17 год. у Дніпропетровській області в м. Кривому Розі по вул. Магістральній біля буд. 4 керував транспортним засобом DAE WOO Matiz, д. н. з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю із рота, порушення координації рухів, не чітка мова). Від проходження медичного огляду на визначення стану сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати та закрити провадження по справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Обґрунтовуючи поважність пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази його належного повідомлення про дату та час розгляду справи, копію оскаржуваної постанови отримав 15 березня 2021 року під час ознайомлення з матеріалами справи.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги посилається на те, що судом першої інстанції було порушено його право на захист, а саме розглянуто справу за його відсутності без належного повідомлення про дату та час розгляду справи. Вказує, що йому не пропонувалось пройти огляд на місці, а протокол про адміністративне правопорушення складено поза межами закладу охорони здоров`я. Вважає, що направлення на огляд є неналежним доказом, оскільки в нього зазначено, що його було доставлено до закладу охорони здоров`я, тоді як його туди не доставляли. Вказує, що письмові пояснення свідків не є допустимими доказами, оскільки були складені на бланку, а також вказані свідки не були допитані судом. Зазначає, що не відмовлявся від проходження огляду та свідків, які зазначені у протоколі, взагалі не було. Звертає увагу на безпідставність зупинки транспортного засобу під його керуванням. Вважає, що на відеозаписі, що долучений до матеріалів справи, інша особа.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи та заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку. 
Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 11 листопада 2020 року. З матеріалів слідує, що копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 було отримано лише 15 березня 2021 року, апеляційна скарга ним подана до суду першої інстанції 23 березня 2021 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, враховуючи, що справу було розглянуто за відсутності учасників справи та копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 було отримано лише 15 березня 2021 року, а також вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.
       Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
       Однак вказані вимоги закону судом належним чином виконані не були.
       В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази на підтвердження факту повідомлення належним чином у відповідності до вимог КУпАП судом першої інстанції ОСОБА_1 про дату та час розгляду справи та, як слідує з оскаржуваної постанови суду, справу розглянуто судом за відсутності учасників, а тому суд апеляційної інстанції вважає обгрунтованими доводи останнього про порушення його права на захист, а саме те, що суд першої інстанції розглянув справу про адміністративне правопорушення за його відсутності без отримання даних про його своєчасне сповіщення про місце і час розгляду справи.
       За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 294 КУпАП має право скасувати постанову та прийняти нову постанову.
       Під час апеляційного перегляду встановлено наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       Так, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані сп`яніння, передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані сп`яніння, так само ухилення осіб, які керують транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
       Винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджена сукупністю зібраних та досліджених доказів, а саме протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 254 - 256 КУпАП; рапортом поліцейського; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, відповідно до якого ОСОБА_1 в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, відеозаписом з бодікамери поліцейського, з якого слідує, що ОСОБА_1 в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі; а також іншими наявними у матеріалах справи доказами.
Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів, отриманих під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.
       Посилання ОСОБА_1 на незаконну зупинку працівниками поліції транспортного засобу під його керуванням є безпідставними, оскільки відповідно до рапорту працівників поліції та відеозапису з бодікамери поліцейського підставою для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 було порушення останнім вимог ПДР України, а саме проїзд на червоне світло світлофора, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України “Про Національну поліцію” є підставою для зупинки транспортного засобу.
Доводи ОСОБА_1 про те, що йому не пропонувалось пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, спростовується відеозаписом з бодікамери поліцейського.
Також зазначеним відеозаписом спростовуються посилання ОСОБА_1 про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, а також про відсутність свідків.
При цьому під час апеляційного перегляду ОСОБА_1 визнав, що дійсно в присутності двох свідків відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівників поліції, які виявили у нього ознаки такого сп`яніння, визначені Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що і стало підставою вимоги пройти відповідний огляд. 
Всупереч доводам ОСОБА_1 направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння та протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №112407 складені у відповідності до вимог Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.
Що стосується посилань на невідповідність письмових пояснень свідків вимогам КУпАП, так як вони виготовлені на заготовлених друкованих бланках, то слід зазначити, що положення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерством охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року №1452/735, будь-яких вимог щодо шаблону чи бланку надання пояснень свідками не передбачено. Крім того, зазначені пояснення засвідчують саме факт відмови особи від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівників поліції, про що в них чітко зазначено.
Як слідує з матеріалів справи основний текст пояснень заповнено власноруч працівником поліції, а свідками власноруч зроблено підпис та власноруч вказано, що з їх слів записано вірно та ними прочитано, а тому відповідні доводи апеляційної скарги є безпідставними.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що на долученому відеозаписі інша особа, а не він, оскільки з відеозапису слідує, що працівниками поліції було встановлено особу правопорушника, який в присутності двох свідків вказав своє прізвище, ім`я та по батькові, після чого відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.
В матеріалах справи відсутні та ОСОБА_1 під час апеляційного перегляду не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, у зв`язку з чим відповідні доводи в апеляційній скарзі є неприйнятними. 
Крім того, той факт, що судом першої інстанції не було допитано свідків, не є підставою для закриття провадження щодо останнього у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Згідно роз`яснень, що містяться у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Крім того, судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.
       За таких обставин приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є доведеною «поза розумним сумнівом».
       Вирішуючи питання про застосування адміністративного стягнення, яке необхідно накласти на ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
       Так, на час вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме 19 серпня 2020 року, ст. 38 КУпАП діяла в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про публічні закупівлі" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель» № 114-IX від 19 вересня 2019 року (далі Закон № 114-IX), відповідно до частини другої якої, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - п`ятій цієї статті.
       Згідно з прийнятими змінами Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» № 1231-IX від 06 лютого 2021 року (далі Закон № 1231-IX) ст. 38 КУпАП доповнено частиною шостою у наступній редакції: «Адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення».
       Таким чином, Закон № 1231-IX фактично збільшив строки накладення адміністративного стягнення на період розгляду відповідних справ судом, що є погіршенням правового становища осіб, яких притягнуто до адміністративної відповідальності.
       Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
       Відповідно до ч. 2 ст. 8 КУпАП закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. 
       Прийняті зміни до ст. 38 КУпАП не пом`якшують та не скасовують відповідальність особи, а тому в силу положень ст. 58 Конституції України та ст. 8 КУпАП не поширюються на правопорушення, вчинені до прийняття відповідних змін.
       Як встановлено в суді апеляційної інстанції, датою вчинення адміністративного правопорушення, яке інкриміноване ОСОБА_1 , є 19 серпня 2020 року та на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції час, який сплинув з дня вчинення правопорушення до винесення судового рішення судом апеляційної інстанції становить майже 8 місяців.
       Враховуючи, що станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції закінчилися передбачені ст. 38 КУпАП (в редакції Закону № 114-IX) строки накладення адміністративних стягнень за адміністративні правопорушення, справа стосовно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
       З огляду на викладене провадження у справі підлягає закриттю за закінченням на момент розгляду справи та прийняття постанови про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, а апеляційна скарга особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити особі, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року.
Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 — задовольнити частково.
Постанову Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП — скасувати.
Винести нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП (в редакції Закону № 114-IX).

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

       Суддя Дніпровського
       апеляційного суду                           С.І.Крот