П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 квітня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/11298/20	
Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Стас Л.В.
суддів: Турецької І.О., Шеметенко Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу 

ВСТАНОВИВ: 

     ОСОБА_1 ( далі – позивач)  звернувся з позовом до Департаменту патрульної поліції ( далі – відповідач), в якому просив : 
- визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу начальника Департаменту патрульної поліції від 04.05.2020 № 247 в частині застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції від 20.05.2020 № 324 о/с в частині звільнення зі служби в поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 , на підставі п. 6 ч. 1  ст. 77 Закону України «Про національну поліцію»;
- поновити лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу № 1 роти № 7 батальйону № 1 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, зарахувавши час вимушеного прогулу до вислуги років;
- стягнути з Департаменту патрульної поліції (ЄДРПОУ 40108646) на користь лейтенанта поліції ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, за період з 21.05.2020 по день поновлення на посаді.
     В обґрунтування позову позивач зазначив про безпідставність та протиправність прийняття оскаржуваних наказів з огляду на відсутність встановлення його вини у вчиненні дисциплінарного проступку за наявності лише порушеного кримінального провадження, в якому не ухвалено обвинувального вироку. Додатково вказав, що на час винесення оскаржуваних наказів та станом на дату звернення до суду із зазначеним позовом, обвинувальний вирок стосовно нього за нібито вчинене інкриміноване правопорушення та відкриття кримінального провадження № 62020150000000018 від 10 січня 2020 року відсутній, а тому висновок відповідача про порушення позивачем службової дисципліни, не відповідає дійсності. Застосовуючи до нього найсуворіший вид дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, відповідачем при прийнятті оскаржуваних наказів не враховано презумпцію невинуватості та не враховано усі обставини, які мали б бути враховані. 
     Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року – в задоволенні позову – відмовлено. 
     В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду від 29 грудня 2020 року – скасувати, прийняти нову постанову – про задоволення позову. В обгрунтування доводів апеляційної скарги наводяться доводи, аналогічні тим, які містяться в позові, та були предметом розгляду судом першої інстанції. 
     У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач наголошував на її безпідставності з огляду на дотримання чинного законодавства під час проведення службового розслідування та правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з учиненням дисциплінарного проступку, який виразився у негідній поведінці позивача і недотриманні професійної та службової етики.
      В судове засідання надійшло клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю витребування  додаткових доказів по справі, а саме: відомостей з територіального управління ДБР у м. Миколаєві стосовно кримінального правопорушення за ч. 3  ст. 368 КК України відносно позивача за фактами подій, які є предметом дослідження у даній справі. 
     Колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні цього клопотання, оскільки вказані відомості не мають правового значення для вирішення справи по суті. 
      Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи,  перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що  апеляційна скарга не підлягає  задоволенню  з таких мотивів. 

    Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , в період з 07.11.2015 р. по 20.05.2020 р. проходив службу у патрульній поліції України на посаді інспектора взводу № 1 роти № 7 батальйону № 1 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції.

     25.12.2019 року поліцейським взводу № 1 роти №5 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП сержантом поліції Оскером Б. та інспектором взводу № 1 роти №5 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенантом Пузоновим Р. складено рапорт на ім`я Начальника управління патрульної поліції в Одеській області ДПП капітану поліції ОСОБА_2 щодо неналежного виконання службових обов`язків екіпажем «Океан - 305» у складі інспектора взводу №1 роти №7 батальйону №1 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенанта поліції Скалацького Я.В., та інспектора взводу №1 роти №7 батальйону №1 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенанта поліції Божинської Ю.І., а саме: прийняття або отримання неправомірної вигоди службовою особою (а.с. 87-88).
     Рапортом т.в.о. командира роти №7 батальйону №1 полку УПП в Одеській області ДПП Сергія Калініченка на ім`я Начальника управління патрульної поліції в Одеській області ДПП капітану поліції ОСОБА_3 повідомлено, що 25.12.2019 року екіпажем «Океан - 305» у складі інспектора взводу №1 роти №7 батальйону №1 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_1 та інспектора взводу №1 роти №7 батальйону №1 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенанта поліції Божинської Юлії Ігорівни здійснено порушення, яке полягало у прийнятті або отриманні неправомірної вигоди службовою особою (а.с.89).
     25.12.2019 року у інспектора взводу №1 роти №7 батальойону №1 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенанта поліції Скалацького Ярослава Володимировича та інспектора взводу №1 роти №7 батальйону №1 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенанта поліції Божинської Юлії Ігорівни були відібрані пояснення (а.с.93-94).
     25.12.2019 року заступником командира батальйону №1 полку УПП в Одеській області ДПП старшим лейтенантом поліції Кузнєцовим Вадимом подано рапорт на ім`я Начальника управління патрульної поліції в Одеській області ДПП капітану поліції Олександра Гостіщева про проведення службової перевірки стосовно інспектора взводу №1 роти №7 батальйону №1 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенанта поліції Скалацького Я.В. (а.с.95).
     27.12.2019 року начальником УПП в Одеській області ДПП капітаном поліції Олександром Гостіщевим на ім`я Начальника Департаменту патрульної поліції полковника поліції Євгена Жукова складено доповідну записку про факт можливого порушення службової дисципліни інспектором взводу №1 роти №7 батальйону №1 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенанта поліції Скалацьким Ярославом Володимировичем та інспектором взводу №1 роти №7 батальйону №1 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенанта поліції Божинською Юлією Ігорівною, що стало відомо з рапорту поліцейського взводу № 1 роти №5 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП сержанта поліції Богдана Оскера, та виразилось у можливому отриманні неправомірної вигоди, а також вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (а.с.98-100).
     Наказом Департаменту патрульної поліції № 24 від 08.01.2020 року призначено службове розслідування, з метою встановлення причин та обстави можливого порушення службової дисципліни інспектором взводу №1 роти №7 батальйону №1 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенантом поліції Скалацьким Ярославом Володимировичем та інспектором взводу №1 роти №7 батальйону №1 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенантом поліції Божинською Юлією Ігорівною (а.с. 101-102).
    05.01.2020 року надано журнал обліку видачі нагрудних камер на рапорт від 09.01.2020 про надання інформації щодо отримання інспектором взводу №1 роти №7 батальйону №1 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенантом поліції Скалацьким Ярославом Володимировичем та інспектором взводу №1 роти №7 батальйону №1 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_4 нагрудних камер, а також вказати їх номери та надати фотокопію журналу обліку видачі, повернення технічних засобів. 
     Крім цього, згідно рапорту, посадова особа відповідача просила надати дозвіл на отримання відео з нагрудних камер інспекторів, які здійснювали несення служби 25.12.2019 року. Із вказаного журналу вбачається, що 25.12.2019 року інспектором взводу №1 роти №7 батальйону №1 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенантом поліції Божинською Юлією Ігорівною отримано камеру № 444 (а.с.106-107).
      29.01.2020 року т.в.о. начальника СЗтТ УПП в Одеській області ДПП капралом поліції Станіславом Узюма направлено начальнику УПП в Одеській області ДПП капітану поліції ОСОБА_3 рапорт щодо надання інформації стосовно відсутності звуку та зображення на відеозаписі з нагрудної відеокамери яка використовувалася на службі лейтенантом поліції ОСОБА_4 , в рапорті зазначено, що відеореєстратор ZM 0444 знаходиться в справному стані, відсутність зображення та звуку пояснюється навмисним створенням перешкод. Звук вимкнений навмисно, що помітно на відеозаписі, а об`єктив закритий рукою (а.с. 108-109).
     13.01.2020 року Рапортом т.в.о. начальника СЗтТ УПП в Одеській області ДПП капралом поліції Станіславом Узюма направлено начальникові УПП в Одеській області ДПП капітану поліції ОСОБА_3 повідомлення, що службовий автомобіль, який станом на 25.12.2019 року та на теперішній час знаходиться у справному стані та технічних несправностей немає. Відеореєстратор укомплектований картою пам`яті, яка опломбована в такій спосіб, що унеможливлює її видалення. Відсутність відеозаписів під час перевірки 25.12.2019 року пояснюється тим, що відеореєстратор вимкнений поліцейським екіпажем «Океан 305» власноруч або тим, що карта пам`яті була відформатована та всі відеозаписи були знищені власноруч (а.с.110-111).
     07.02.2020 року інспектором відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП в Одеській області ДПП майором поліції Артюшенко Наталією Євгенівною відібрано пояснення у ОСОБА_5 , відповідно до яких, 25.12.2019 року близько 16:00-17:00 годин ОСОБА_5 ,  рухався по вулиці Старосінній м. Одеси у бік вулиці Старопортофранківської, де його було зупинено нарядом патрульної поліції. Під час зупинки до ОСОБА_5 підійшов поліцейський, представившись старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 та повідомив про порушення правил ПДР, а саме: не уступив дорогу під час кругового руху. Старший лейтенант поліції ОСОБА_1 запропонував вирішити питання шляхом переказу грошових коштів у розмірі 2500,00 грн. на його банківську картку. Так, 25.12.2019 року ОСОБА_5 здійснено переказ грошових коштів у сумі 2500 грн. на рахунок ОСОБА_6 , що підтверджується квитанцією від 25.12.2019 року (а.с.118-121).
     Крім того, судом також встановлено, що у період з 31.12.2019 року по 11.03.2020 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні. Однак, позивачем не подавався рапорт про тимчасову непрацездатність протягом трьох місяців та не повідомлено про лікарняні свого безпосереднього командира роти.
     На адресу ОСОБА_1 неодноразово направлялись запрошення про необхідність з`явитися до відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП в Одеській області ДПП з метою надання пояснень, а саме: 31.01.2020 року, 26.02.2020 року, 05.03.2020 року, 11.03.2020 року, які не були вручені під час доставки та повернуті на адресу відправника. 
    Також було здійснено телефонні дзвінки на номер телефону адвоката ОСОБА_7 , який не відповів на телефоні дзвінки, про що також, складений відповідний акт телефонного дзвінка. Під час телефонної розмови 13.03.2020 року т.в.о. командира роти №7 батальйону №1 полку УПП в Одеській області ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , останній повідомив, що він перебуває на лікарняному, однак, в якому саме медичному закладі та з якої дати повідомити відмовився. Також, позивачу було повідомлено про необхідність прибуття до відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП в Одеській області ДПП на що він відповів відмовою, також, позивач відмовся повідомити про місце свого перебування.
      За результатом проведення службового розслідування Департаментом патрульної поліції було складено висновок від 02.04.2020 року, відповідно до якого дисциплінарна комісія за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог статті  3, пунктів 1,  2,  3  частини першої статті  18, пунктів 2,  3,  5  частини першої статті  23, статті  64 Закону України «Про Національну поліцію»; частини першої статті 1, пунктів 1, 2, 3, 4, 5, 6, 11, 13 статті 3, частини першої статті 12, частин дванадцятої, тринадцятої, чотирнадцятої статті 15, частин першої, другої, третьої, сьомої, восьмої статті 17, частин сьомої, восьмої, дев`ятої, десятої статті 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пункту 1 та 2 частини 3  статті 61 Закону України «Про запобігання корупції», пункту 7 розділу IV Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції, затвердженого наказом МВС від 07 листопада 2018 року № 893; абзацу першого, другого, п`ятого пункту 1 розділу 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених  наказом МВС України 09.11.2016 № 1179; частини другої розділу І, частин четвертої, п`ятої, шостої розділу II, пунктів 1, 2 розділу VII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС від 18 грудня 2018 року № 1026; пункту 5 розділу 3 Порядку формування та ведення особових справ поліцейських, затвердженого наказом МВС від 12 травня 2016 року № 377; підпунктів 1, 2, 4, 6, 7, 10, 11, 13 пункт 3.1 розділу III Посадової інструкції інспектора управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 13 листопада 2018 року № 5112; пунктів 1, 3 доручення УПП в Одеській області ДПП від 12.08.2019 № 15100 «Про додаткові заходи щодо впорядкування звільнення від службових обов`язків через тимчасову непрацездатність особового складу» до інспектора взводу № 1 роти № 7 батальйону № 1 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенанта поліції   ОСОБА_1 було вирішено застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (а.с.181-211).
    04.05.2020 року Наказом Департаменту патрульної поліції № 247 «Про застосування до працівника УПП в Одеській області ДПП дисциплінарного стягнення» до лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
     Відповідно до витягу з наказу Департаменту патрульної поліції № 324 о/с від 20.05.2020 року, лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції, відповідно до п.6 ч.1  ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».
     Позивач, вважаючи протиправними накази відповідача, звернувся до суду з даним позовом.
   Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив із доведеності у спірних правовідносинах факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку. Суд констатував, що вищезазначені дії позивача є несумісними з проходженням служби в поліції, суперечать змісту Присяги працівника Національної поліції України, оскільки підривають довіру громадян як до працівників поліції, так і до органів поліції в цілому, принижують їх авторитет.
   Колегія суддів погоджується з висновками суду з таких підстав. 
    Спірні правовідносини врегульовані: Конституцією України,  Законом  України від 2 липня 2015 року № 580-VIII  «Про Національну поліцію»  (надалі -  Закон  № 580-VIII), Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим  Законом  України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (надалі - Дисциплінарний статут), Правилами  етичної поведінки поліцейських, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 9 листопада 2016 року № 1179 (надалі - Правила етичної поведінки поліцейських) та іншими нормативно-правовими актами.
      Частиною  другою  статті  19  Закону  № 580-VIII закріплено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується  законом.
     Частиною першою статті  7  Закону  № 580-VIII визначено підстави звільнення поліцейських зі служби в поліції.
      Зокрема,  пункт 6 частини  першої цієї  статті  визначає як підставу звільнення - реалізацію дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
     Як зазначено у наказі відповідача від 20 травня 2020 року № 324 о/с, позивача звільнено за  пунктом 6 частини  першої  статті 77 Закону  № 580-VIII у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення відповідно до Дисциплінарного статуту.
     Так,  Законом  України від 15 березня  2018 року №2337-VIII «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції, у преамбулі якого вказано, що цей статут визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
     Відповідно до  частин  першої та другої  статті 1  Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
    Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
     Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених  статтею  18  Закону  № 580-VIII , зобов`язує поліцейського:
1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;
2) знати  закони,  інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;
3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень;
4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до  закону;
5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника;
6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України;
7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини;
8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку;
9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень;
10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів;
11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень;
12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення;
13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції;
14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.
     Згідно  статті  11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
    Водночас, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (стаття  12 Дисциплінарного статуту).
     В свою чергу, підпунктом  1 пункту 1  розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських закріплено, що під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.
     Адміністративний суд у силу вимог  частини  третьої  статті  2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та  законами  України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо. У той же час адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо прямої чи опосередкованої оцінки правильності кримінально-правової чи адміністративно-правової кваліфікації діяння чи інших аспектів відповідного провадження.
     Суб`єкт владних повноважень, своєю чергою, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо. При цьому саме лише відтворення у висновку службового розслідування фабули певного правопорушення не є достатнім для того, щоб уважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування доказами.
Стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому:
- чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та  законами  України;
- чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення;
- чи є встановлені  законом  підстави для застосування дисциплінарного стягнення;
- чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.
     При цьому слід ураховувати, що звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби не пов`язано із кримінально-правовою, цивільно-правовою чи адміністративно-правовою кваліфікацією тих самих діянь, які водночас стали підставою для ініціювання службового розслідування.
     Вирішення питання про правомірність притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати саме наявність складу дисциплінарного проступку в його діяннях.
     Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням  статті 6  Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від  6  жовтня 1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована  пунктом  2  статті 6  Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з  пунктом 1 статті 6  Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
     Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.
     Повертаючись до обставин цієї справи, колегія суддів зазначає, що підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
     Як вбачається з висновку службового розслідування відносно позивача, в його діях встановлено факт вчинення  дисциплінарного проступку, а саме: отримання неправомірної вигоди та дій, що підривають авторитет поліції, який полягає у порушенні  вимог статті  3, пунктів 1,  2,  3  частини першої статті  18, пунктів 2,  3,  5  частини першої статті  23, статті  64 Закону України «Про Національну поліцію»; частини першої статті 1, пунктів 1, 2, 3, 4, 5, 6, 11, 13 статті 3, частини першої статті 12, частин дванадцятої, тринадцятої, чотирнадцятої статті 15, частин першої, другої, третьої, сьомої, восьмої статті 17, частин сьомої, восьмої, дев`ятої, десятої статті 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пункту 1 та 2 частини 3  статті 61 Закону України «Про запобігання корупції», пункту 7 розділу IV Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції, затвердженого наказом МВС від 07 листопада 2018 року № 893; абзацу першого, другого, п`ятого пункту 1 розділу 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених  наказом МВС України 09.11.2016 № 1179; частини другої розділу І, частин четвертої, п`ятої, шостої розділу II, пунктів 1, 2 розділу VII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС від 18 грудня 2018 року № 1026; пункту 5 розділу 3 Порядку формування та ведення особових справ поліцейських, затвердженого наказом МВС від 12 травня 2016 року № 377; підпунктів 1, 2, 4, 6, 7, 10, 11, 13 пункт 3.1 розділу III Посадової інструкції інспектора управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 13 листопада 2018 року № 5112; пунктів 1, 3 доручення УПП в Одеській області ДПП від 12.08.2019 № 15100 «Про додаткові заходи щодо впорядкування звільнення від службових обов`язків через тимчасову непрацездатність особового складу». 
     Як вбачається з матеріалів службового розслідування, 25.12.19 р. інспектор взводу № 1 роти № 7 батальйону № 1 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенант поліції ОСОБА_1 та інспектор взводу № 1 роти № 7 батальйону № 1 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенант поліції ОСОБА_9 заступили на службу в складі екіпажу «Океан-305» на авто Тоуоїа Ргіиз н/з 3453 (підтверджується розстановкою сил та засобів УПП в Одеській області ДПП на 25.12.19).
     Пунктом 3 Розділу 1 «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.18, встановлено, що: відеореєстратор - це пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації; портативний відеореєстратор - пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського.
     В той же час, пунктом 5 розділу 2 цієї Інструкції передбачено, що з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції поліцейський зобов`язаний включити портативний відеореєстратор та вести безперервну відеозйомку ним до завершення виконання службових обоє ’язкгв та/або спеціальної поліцейської операції, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
     Відповідно до підпункту 1 пункту 6 розділу II тієї ж Інструкції під час здійснення повноважень поліцейський забезпечує збереження та належні умови експлуатації виданого йому портативного відеореєстратора та не допускає його розряджання.
     Крім того, згідно з п. 2 Розділу 3 Інструкції включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки
     Пунктом 2 Розділу 7 вказаної Інструкції передбачено, що поліцейський забезпечує належне виконання вимог цієї Інструкції.
     Таким чином, перед заступанням на службу поліцейські зобов`язані отримувати портативні відеореєстратори та з моменту початку виконання службових обов`язків й до їх закінчення вести безперервну відеозйомку. Так само, з початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції відбувається й включення автомобільного відео реєстратора,  а відеозапис на нього ведеться безперервно.
    Однак, позивач вищезазначених вимог не дотримався, портативний відео реєстратор  25.12.19 р.  не отримував взагалі.
     На думку колегії суддів, посилання позивача на неотримання ним портативного реєстратора у зв`язку з нібито відсутністю в Управлінні справних відеореєстраторів є неспроможними, оскільки на підтвердження таких доводів позивачем не надано жодних доказів (рапортів чи будь-яких інших документів ОСОБА_1 , якими останній доповів би керівництву про такі обставини та не можливість ним виконувати свої обов`язки належним чином).
     Крім того, в ході службового розслідування також встановлено, що окрім не отримання позивачем портативного відеореєстратора, останній та його напарник також не забезпечили фіксування своєї службової діяльності на портативний реєстратор № 0444, який отримала лейтенант поліції ОСОБА_9 .          
    Так, відповідно до відомостей з рапортів ОСОБА_10 від 09.01.20 та 24.01.20, Журналу обліку видачі, повернення технічних засобів та рапорту т.в.о. начальника сектору зв`язку та телекомунікацій (далі - СЗтТ) УПП в Одеській області ДПП Узюми С. вбачається, що перед заступанням на службу ОСОБА_9 отримала портативний відеореєстратор № 0444. Проте, всупереч вимогам законодавства відеофіксація службової діяльності ОСОБА_4 та її напарника ОСОБА_1 на цей реєстратор не здійснювалась. За всю зміну на відеореєстраторі створений лише один файл з відео (з 18:41 по 18:55), однак і той зроблений із вимкненим звуком та із навмисно закритим рукою об`єктивом. При цьому встановлено, що портативний відеореєстратор № 0444 перебував у справному стані.
      Крім того, з матеріалів службового розслідування встановлено, що згідно з рапортом інспектора відділу моніторингу Артюшенко Н. від 11.01.20р. та рапортом т.в.о. начальника СЗтТ УПП в Одеській області ДПП Узюми С. від 13.01.20 транспортний засіб Тоуоіа Ргіиз н/з НОМЕР_1 (на якому 25.12.19 ніс службу позивач) був обладнаний автомобільним відеореєстратором Хіаоті УІ Саг DVR 1080р WIFI інвентарний № НОМЕР_2 з картою пам`яті. В свою чергу карта пам`яті опломбована в такий спосіб, що унеможливлює її видалення з відеоресстратора. Як відеореєстратор, так і карта пам`яті станом на 25.12.19 були справні.          
     Відсутність 25.12.19 р. відеозаписів на вищезазначеному автомобільному відеореєстраторі авто позивача була обумовлена або не ввімкненням ОСОБА_1 цього реєстратора під час несення служби, або власноручним форматуванням відео карти, та як результат видалення всіх відеозаписів.          .
     Крім того, згідно з відомостями інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» (далі - система ІПНП) встановлено, що 25.12.19 о 17:28 на скорочений номер « 102» надійшло анонімне повідомлення (подія № 47985288) про прийняття або надання пропозицій, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою.
     Відповідно до змісту звернення, поліцейський ОСОБА_11 зупинив батька заявника за порушення правил дорожнього руху та щоб не складати матеріали про адміністративне правопорушення попросив надати йому неправомірну вигоду у розмірі 2000 гривень. Так як у батька заявника не було готівки, то на прохання поліцейського порушник перевів на банківську картку дружини поліцейського 2000 гривень.
     Вказаний виклик направлено СОГ Приморського ВП, де останній був зареєстрований в Журналі єдиного обліку за № 67005.
      В ході службового розслідування до УПП в Одеській області ДПП для надання пояснень було викликано ОСОБА_12 (батька заявника та водія транспортного засобу Volkswagen Tiguan,  якого 25.12.19р. зупиняв ОСОБА_1 )
     У своїх письмових поясненнях від 07.02.20 ОСОБА_12 вказав, що 25.12.19р. приблизно о 16:00 - 17:00 рухався по вул. Старосінній м. Одеси у бік вул. Середньофонтанської. Його зупинив наряд патрульної поліції, після чого до нього підійшов поліцейський та представився як лейтенант поліції Скалацький. Далі Скалацький повідомив, що ОСОБА_13 було порушено правила дорожнього руху, а саме, що він не надав перевагу в русі іншому авто під час кругового руху. Також позивач повідомив, що за вказане порушення будуть вилучені права водія та їх подальша доля буде вирішена лише судом протягом трьох місяців.
    На це ОСОБА_12 зазначив, що згоден оплатити штраф, а поліцейський повідомив йому, що вказане питання можна вирішити іншим шляхом, зокрема, за суму 2500 гривень. ОСОБА_12 погодився та пояснив, що в нього відсутня готівкова, але є кошти на банківській карті. Скалацький зазначив, що ОСОБА_12 може зняти готівку у банкоматі. Однак, у зв`язку з тим, що банкомати на той час не працювали та готівку зняти не виявилось можливим, ОСОБА_12 запропонував після приїзду додому зробити грошовий переказ на банківську карту поліцейського, на що ОСОБА_11 погодився та надав номер банківської карти.
     На час опитування ОСОБА_12 встановлено, що номер картки на яку він перераховував гроші він видалив. Однак, згідно копії наданої ним квитанції номер карти НОМЕР_3 .
    Прибувши додому, ОСОБА_12 через додаток «Приват24» здійснив переказ грошових коштів у сумі 2500 грн. на карту, яку йому надав поліцейських ОСОБА_14 . Під час здійснення переказу, після вводу номера карти та суми грошових коштів, висвітились дані особи банківської карти, а саме:   ОСОБА_6 .
     Про вищезазначені обставини ОСОБА_12 повідомив свого сина, який зателефонував на лінію « 102» та повідомив про факт отримання поліцейськими грошових коштів.
    Під час опитування гр. ОСОБА_12 також надав скріншот дублікату квитанції № Р24 F712355592А23775 зі свого мобільного телефону щодо підтвердження факту переказу грошових коштів у сумі 2500 грн., який відбувся 25.12.19 о 17:18 з його банківської карти АТ КБ «Приватбанк» (номер картки НОМЕР_4 ) на банківську карту АТ КБ «Приватбанк» одержувача ОСОБА_6 за реквізитами номеру картки НОМЕР_3 . Також, ним було надано скріншот банківської операції, яка відбулась 21.01.20 о 13:34 на суму 2500 грн. А саме: «службова операція, перевод средств 15517532 (с карти НОМЕР_5 на карту НОМЕР_6 ) пополнение карточного счета».
    Вказані обставини позивач не спростував. 
   Крім того, як вбачається і матеріалів службового розслідування, даними GPS - треку авто Тоуоta Prius н/з 3453, поясненнями ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_12 підтверджується факт порушення останнім 25.12.19р. вимог ПДР та створення аварійної ситуації на Привокзальній площі. В той же час, як поясненнями згаданих осіб, так і перевіркою відомостей щодо складених екіпажом «Океан-305» 25.12.19р. адміністративних матеріалів встановлено, що жодних матеріалів (протоколів про адміністративне правопорушення, постанов) відносно водія автомобіля  Volkswagen Tiguan ОСОБА_12 , ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_4 складено не було.
    Відповідно до вимог ст. 23 ЗУ «Про Національну поліцію», ст. 245 КУпАП, п. 1 Розділу З Положення про Управління патрульної поліції в Одеській області департаменту патрульної поліції, затвердженого наказом Департаменту патрульної поліції № 1/4 від 07.11.15 (зі змінами внесеними наказом Департаменту патрульної поліції № 6446 від 29.12.17), пп. 5-7 п. 2.1 Розділу 2, пп. 10 п. 3.1 Розділу посадової інструкції інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області департаменту патрульної поліції № 5112 від 13.11.18 позивач повинен був вживати заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень; припиняти виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; у випадках, визначених законом, здійснювати провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймати рішення про застосування адміністративних стягнень з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України.
     Згідно з ч. 4 ст. 122 КУпАП порушення, передбачені частинами першою, другою або третьою цієї статті, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
     Крім того, матеріалами службового розслідування також підтверджується факт переказу ОСОБА_12 25.12.19 о 17:18 (відразу після розмови з поліцейськими екіпажу «Океан-305») на банківську картку ОСОБА_6 , сестри поліцейського ОСОБА_1 , грошових коштів у сумі 2500 грн.
     Підстави зарахування таких грошових коштів на картку сестри, ОСОБА_1 пояснити жодним чином не зміг, як і не зміг пояснити, яким чином ОСОБА_12 міг отримати реквізити її банківської картки та чому саме відразу після розмови ОСОБА_1 зі ОСОБА_12 біля залізничного вокзалу (де мало місце порушення ПДР), останній перевів грошові кошти сестрі поліцейського.
     Колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що наведене вище свідчить про порушення позивачем вимог п. 1 та п. 2 ч. З ст. 61 Закону України «Про запобігання корупції», відповідно до яких посадові та службові особи юридичних осіб, інші особи, які виконують роботу та перебувають з юридичними особами у трудових відносинах, зобов`язані, не вчиняти та не брати участі у вчиненні корупційних правопорушень, пов`язаних з діяльністю юридичної особи, утримуватися від поведінки, яка може бути розціненою як готовність вчинити корупційне правопорушення, пов`язане з діяльністю юридичної особи.
    В результаті цього, Другим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Миколаєві, відомості щодо згаданих вище подій були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62020150000000018 від 10.01.20 р. з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 368 КК України.
    Щодо посилання позивача у апеляційній скарзі, що під час проведення службового розслідування дисциплінарною комісією були грубим чином порушені строки притягнення, застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 , та інші процедурні порушення, колегія суддів зазначає про таке. 
     Відповідно до ч. 1 та ч. 2 Розділу 5 «Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України» затвердженого Наказом МВС України від 07 листопада 2018 року № 893 (далі - Порядок), службове розслідування розпочинається із дня видання наказу про його призначення та завершується в день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка виконує його обов`язки, висновку службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
     Строк проведення службового розслідування, його продовження, порядок обчислення строку службового розслідування визначаються ст. 16 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України».
    Відповідно до ч.ч. 1 - 4 ст. 16 Дисциплінарного статуту, службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.
    У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів.
     До строку проведення службового розслідування не зараховується документально підтверджений час перебування поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, у відрядженні, на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) або у відпустці.
     Службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновку за результатами службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
   Позивач наполягає на тому, що відповідачем був пропущений встановлений законодавством місячний строк цього розслідування. Оскільки, з моменту його початку (08.01.20р.) та до закінчення (02.04.20р.) пройшло 85 днів, а час перебування на лікарняному ОСОБА_1 (на думку сторони позивача) становив 47 днів. Тобто, службове розслідування тривало нібито 38 днів.
     Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач перебував на лікарняному з 31.12.19р. по 09.01.20р.; з 27.01.20р. по 05.02.20р.; з 17.02.20 р. по 26.02.20р. ; з 02.03.20р. по 11.03.20р.; з 12.03.20р. по 26.03.20р. Крім того, ОСОБА_1 також перебував на лікарняному ще й з 10.01.20р. по 24.01.20р., що підтверджується відповіддю Комунального некомерційного підприємства «Окнянська центральна районна лікарня» Окнянської районної ради за вих. № 210 від 10.03.20 (наявна в матеріалах справи). Дані обставини не могли бути невідомі  позивачу, так як саме ним комісії надавалися копії довідок про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 .
     Таким чином, матеріалами службового розслідування підтверджується факт перебування позивача на лікарняному протягом 62 днів. Відповідно, 85 днів - тривалість службового розслідування з моменту відкриття до закінчення, 62 дні - перебування ОСОБА_1 на лікарняному. Тобто, 23 дні - фактична тривалість службового розслідування  при законодавчо встановленому місячному терміні.
     Відповідно до ст. 21 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу.
     У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування.
    В матеріалах службового розслідування в наявності висновок службового розслідування, який затверджений 02.04.2020р. начальником Департаменту патрульної поліції. Також в матеріалах в наявності Наказ начальника ДПП від 04.05.2020 № 247 «Про застосування до працівника УШІ в Одеській області дисциплінарного стягнення» у вигляді звільнення зі служби в поліції.
    Вказана норма не має уточнень, які зазначені у ч. 4 ст. 16 Дисциплінарного статуту, а тому, на думку апелянта, вимагає застосування до позивача дисциплінарного стягнення не пізніше одного місяця з дня затвердження висновку службового розслідування, тобто - до 02.05.2020р. 
     Стосовно цього, відповідач доречно наголосив у відзиві на апеляційну скаргу, що останній день такого строку припадав на 02.05.20р., в той же час, 02.05.2020 р. був вихідним днем - суботою.
    Законодавством передбачено, що у випадку коли закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
   Враховуючи вищезазначені обставини та той факт, що першим робочим днем після суботи (02.05.20р.) був саме понеділок (04.05.20р.), то відповідачем дотримано вимоги законодавства щодо строків застосування дисциплінарного стягнення, так як відповідний наказ (№ 247) був виданий саме 04.05.20р.
    Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством. Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. В особистій поведінці у службових та позаслужбових стосунках з людьми не допускати проявів жорстокого або принизливого ставлення до людей, бути зразком чесності, тактовності та внутрішньої дисциплінованості, оскільки проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту.
     Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісними із подальшим проходженням служби.
     Порушення позивачем моральних та етичних приписів може сприйматися, як спроба підриву довіри до Національної поліції, і відповідальність за це несе держава, а це безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства.
     Апеляційний суд відхиляє посилання скаржника на те, що станом на час виникнення спірних правовідносин факт здійснення позивачем будь-якого кримінального правопорушення не встановлено та не доведено,
     Так, аналізуючи зміст оскаржуваних наказів, колегія суддів зауважує, що предметом службового розслідування було, в тому числі, порушення позивачем службової дисципліни,  що не залежить від встановлення вини позивача у вчиненні кримінального правопорушення.
      Виходячи з правового регулювання спірних відносин, позивач, у силу своїх службових обов`язків, був зобов`язаний не допускати зв`язків, що ганьблять звання працівника Поліції або підривають авторитет Поліції, інших відносин, які носять корисливий або протиправний характер.
     Колегія суддів  зазначає, що поняття «службова дисципліна» включає у себе не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.
     З огляду на правове визначення таких понять як «службова дисципліна», «дисциплінарний проступок», «злочин», суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що рішення по кримінальному провадженню не має значення для надання оцінки правомірності звільнення позивача зі служби в поліції, оскільки рішення по кримінальному провадженню не може свідчити про наявність чи відсутність вини особи у скоєні дисциплінарного проступку або самого факту скоєння такого проступку, так як у вказаному випадку надається правова кваліфікація діям (бездіяльності) особи на підставі Кримінального кодексу України.
    Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки матеріалами службового розслідування доведено факт порушення позивачем службової дисципліни, тому при прийнятті оскаржуваних наказів відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та в спосіб, встановлений  законом.
     Таким чином, враховуючи тяжкість проступку, наслідки проступку, які, як правильно зазначив відповідач, фактично підривають довіру та авторитет до органів Національної поліції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо правомірності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в Поліції.
     Відсутність обвинувального вироку щодо позивача не свідчить про відсутність ознак дисциплінарного проступку (невиконання чи неналежне виконання позивачем службової дисципліни) в його діях.
     Колегія суддів також вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що відсутність обвинувального вироку за порушеним кримінальним провадженням унеможливлює звільнення позивача, оскільки відсутність в діях позивача складу злочину, тобто відсутність підстав для притягнення до кримінальної відповідальності, жодним чином не може ототожнюватися з відсутністю фактів порушення дисципліни, тобто дисциплінарною відповідальністю, до якої і притягнуто ОСОБА_1 .
    При цьому, слід зазначити, що відповідно до  пункту  10  частини  першої  статті 77 Закону  № 580-УІІІ, вчинення кримінального правопорушення у разі набрання законної сили відповідним рішенням суду є самостійною підставою для звільнення зі служби в поліції.
     Притягнення особи до кримінальної відповідальності або до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, на підставі судового рішення, що набрало законної сили, є підставами для звільнення зі служби в поліції. Проте, це інші підстави і їх не слід ототожнювати із підставами для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.
     Як вже зазначалось, види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до працівників поліції, установлені у  статті  13 Дисциплінарного статуту.
     Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дисциплінарного проступку, яким визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого керівник приймає рішення про застосування дисциплінарного стягнення.
     Законодавець чітко розмежовує випадки притягнення поліцейського до дисциплінарної та кримінальної відповідальності у якості двох самостійних підстав для звільнення зі служби. Так, у  першому  випадку рішення про звільнення поліцейського зі служби в Національній поліції ухвалюється на підставі висновку службового розслідування, а у другому - на підставі обвинувального вироку суду, що набрав законної сили. Отже, наявність судового рішення про визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення не є визначальною для притягнення такої особи до дисциплінарної відповідальності, адже питання про дисциплінарну відповідальність вирішується за результатами проведення службового розслідування.
      Таким чином, з урахуванням встановлених вище обставин суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про правомірність дій та рішень відповідача.
    Так, при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації, тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів поліції як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, разом з тим, як було зазначено вище, встановлені у висновку службового розслідування обставини були достатніми для його застосування.
    Зважаючи на встановлені судом на підставі зібраних і проаналізованих у їх взаємозв`язку доказів фактичні обставини цієї справи, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про доведеність у даному випадку в діянні позивача недотримання службової дисципліни та, відповідно, складу дисциплінарного проступку, а також із обраним видом дисциплінарного стягнення.
    Отже, застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є правомірним і пропорційним, оскільки під час проведення службового розслідування інформація щодо можливих порушень службової дисципліни знайшла своє підтвердження.
    Доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом фактичних обставин справи.
     Згідно зі  ст. 242 КАС України,рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
      За таких обставин апеляційний суд констатує, що оскаржуване судове рішення в  частині,  що є предметом перегляду в суді апеляційної інстанції, ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального  закону,  які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
     У відповідності до ст.ст.315,  316 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
    Керуючись ст.ст.  308,  311,  315,  316,  322,  325,  328 КАС України, суд,-
                                                          ПОСТАНОВИВ: 
    Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 

     Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу – залишити без змін. 

   Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

                                                                            Дата складення повного судового рішення 22.04.2021р. 

Головуючий суддя 	 	Стас Л.В.	
Судді	    	Турецька І.О.    Шеметенко Л.П.