ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/935/20  Номер провадження 22-ц/814/757/21	Головуючий у 1-й інстанції Тесленко Т. В.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача   Дорош А. І.
Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.
при секретарі:  Коротун І. В. 
учасники справи: 
представник позивача – адвокат Кріль О.В. 

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 

на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11 січня 2021 року ухвалене суддею Тесленко Т. В., повний текст рішення складено 18 січня 2021 року 

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про захист честі, гідності та ділової репутації, -

В С Т А Н О В И В:

18 травня 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа – ОСОБА_4 ,  про захист  честі, гідності  та  ділової репутації. 

Позовна заява мотивована тим, що відповідач ОСОБА_3 поширює стосовно неї  недостовірну інформацію шляхом розповсюдження на платформі YouTube, на каналі SPECIALCONTROL відеоролику з коментарем, в якому зазначена недостовірна інформація про її діяльність, а саме « ОСОБА_5 особа яка уже неодноразово зверталася до ОСОБА_6 можу з точьністю сказати що за період з 2016 року і по сьогоднішній ОСОБА_7 що до виплат і до ведення документів відноситься дуже  неадекватно. За 4 роки вона дуже багатьом людім не зробила жодної виплати. Спираючись на те що і досі документи виготовляються. Алеж уже землею в селі Красна володіє уже не вона а Королівський Смак якому вона здала під оренду і взяла за це дуже хороші кошти. А віз і нині там як говориться в вірші. Вона живе тільки обіцянками. Та щей брехнями. Таку людину не можна допускати до таких дуже серйозних справ.» Просила суд визнати недостовірною цю інформацію та стягнути з ОСОБА_3   моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.
Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11 січня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про захист честі, гідності та ділової репутації відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , понесені ним судові витрати, а саме з надання йому правничої допомоги у розмірі 6000,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не є розповсюджувачем негативної інформації, поширеної  про особу позивача, яку вона вважає недостовірною. ОСОБА_3   скопіював  відеоролик із групи у Фейсбуці « ОСОБА_8 » разом із коментарями під ним та розмістив на його каналі в YouTube, як висвітлення, зокрема думки ОСОБА_9 (користувач соціальної мережі Фейсбука та автор коментаря під відеороликом, третя особа у справі ОСОБА_10 ), а не його особистої думки, тобто ним був здійснений лише перепост відеоролика з коментарями, які вже були написані під ним ОСОБА_11 . Суд першої інстанції дійшов висновку, що коментар, який був викладений під спірним відеороликом та перепощений відповідачем, є оціночним судженням, думкою або критичною оцінкою, поглядом коментатора, що не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачем ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1   на платформі YouTube, на каналі SPECIALCONTROL було викладено відеоролик, після чого 13.05.2020 р. він як власник каналу додав коментар, де відобразив недостовірну інформацію про діяльність ОСОБА_2 , яким порушив її права честі, гідність та ділову репутацію. Зазначає, що достовірність вказаної інформації можна перевірити та спростувати шляхом перевірки істинності фактів, тому такі судження не є оціночними. Також зазначає, що обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. Вважає, що факт поширення інформації відповідачем підтверджується скріншотом з сайту YouTube, оскільки саме відповідач є власником YouTube-каналу SPECIALCONTROL. Таким чином, у діях відповідача наявний склад цивільного правопорушення, яке формує негативну громадську думку, руйнує імідж та репутацію позивача, а відтак є такими, що порушує право позивача на повагу до його честі, гідності і ділової репутації. Зазначає, що спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Звертає увагу, що поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідача до особи позивача, що в свою чергу створює негативну соціальну оцінку позивача в очах оточуючих. Вважає за доцільне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ОСОБА_2 є директором ПП «ФОРАС-ЛЕНД» з надання послуг  відповідно до КВЕД 71.12. «Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах».

11 травня 2020 року  на платформі YouTube, на каналі SPECIALCONTROL було викладено відеоролик, а саме зйомку екрану монітору, на якому відкрите відео компанії  ПП «ФОРАС-ЛЕНД» (земельна комісія в с. Сухинівка щодо заяв жителів з  отримання землі. FORASLEND), після чого 13.05.2020 р. власник каналу додав коментар, де відобразив недостовірну інформацію про діяльність ОСОБА_2 , яким порушив її права честі, гідність та ділову репутацію, а саме: « ОСОБА_5 особа яка уже неодноразово зверталася до ОСОБА_6 можу з точьністю сказати що за період з 2016 року і по сьогоднішній ОСОБА_7 що до виплат і до ведення документів відноситься дуже  неадекватно. За 4 роки вона дуже багатьом людім не зробила жодної виплати. Спираючись на те що і досі документи виготовляються. Алеж уже землею в селі Красна володіє уже не вона а Королівський Смак якому вона здала під оренду і взяла за це дуже хороші кошти. А віз і нині там як говориться в вірші. Вона живе тільки обіцянками. Та щей брехнями. Таку людину не можна допускати до таких дуже серйозних справ.» (а.с.10, 34).

На думку позивача,  поширенням вказаної вище інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку її особи в очах оточуючих, чим завдав  шкоди її немайновим інтересам, порушивши її права честь, гідність та ділову репутацію.

Суд першої інстанції, розглянувши та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що відповідач не є розповсюджувачем негативної інформації, поширеної  про особу позивача, яку вона   вважає недостовірною з таких підстав.

По-перше, ОСОБА_3   скопіював  відеоролик із групи у Фейсбуці « ОСОБА_8 » разом із коментарями під ним та розмістив на його каналі в YouTube як висвітлення, зокрема думки ОСОБА_9 (користувач соціальної мережі Фейсбука та автор коментаря під відеороликом, третя особа у справі ОСОБА_10 ), а не його особистої думки, тобто ним був здійснений лише перепост відеоролика з коментарями, які вже були написані під ним ОСОБА_11 . По-друге, коментар, який був викладений під спірним відеороликом та перепощений відповідачем є оціночним судженням, думкою або критичною оцінкою, поглядом коментатора, що не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності.

З вказаних підстав суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 , представник позивача - адвокат Кріль Оксана Вікторівна,  до ОСОБА_3 , представник відповідача - адвокат Коломієць Євген Євгенович, третя особа – ОСОБА_4 ,  про захист  честі, гідності  та  ділової репутації.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Згідно ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Разом із тим, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (ст.32 Конституції України).

Відповідно до ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч.1).

Згідно роз`яснень, викладених у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а)поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б)поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача, в)поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г)поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співвжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Згідно з п.12 наведеної постанови належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Згідно роз`яснень п.19 наведеної вказаної постанови вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженнями, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості згідно ст.471 Закон України «Про інформацію».

Відповідно до ч.2 ст. 30 Закону України «Про інформацію оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Таким чином, судом першої інстанції правильно враховані роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», що відповідно до ст. 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції.

Фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав, та є необхідним для недопущення втручання у гарантоване Конституцією України право особи на свободу вираження поглядів та переконань.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у достатній мірі врахував характер та зміст відеоролика відповідача ОСОБА_3 , скопійованої думки ОСОБА_10 , викладеної у коментарі, їх актуальність для суспільства, та прийшов до правильного висновку, що вказані висловлювання є оціночним судженням і не можуть розцінюватися як фактичне твердження.

Зі змісту відеороліка на платформі YouTube, на каналі SPECIALCONTROL вбачається, що відбулася зйомка екрану монітору, на якому відкрите відео компанії  ПП «ФОРАС-ЛЕНД» (земельна комісія в с. Сухинівка щодо заяв жителів з  отримання землі. FORASLEND). Одним із коментарів є коментар власника каналу від 13.05.2020, а саме: « ОСОБА_5 особа яка уже неодноразово зверталася до ОСОБА_6 можу з точьністю сказати що за період з 2016 року і по сьогоднішній ОСОБА_7 що до виплат і до ведення документів відноситься дуже  неадекватно. За 4 роки вона дуже багатьом людім не зробила жодної виплати. Спираючись на те що і досі документи виготовляються. Алеж уже землею в селі Красна володіє уже не вона а Королівський Смак якому вона здала під оренду і взяла за це дуже хороші кошти. А віз і нині там як говориться в вірші. Вона живе тільки обіцянками. Та щей брехнями. Таку людину не можна допускати до таких дуже серйозних справ.»

Наведені висловлювання не є висловлюваннями самого відповідача, а є копією думки ОСОБА_10 і вони хоча і торкаються особи позивача, очевидно та поза всяким розумним сумнівом є оціночними судженнями, які характеризують оцінку ОСОБА_10 діяльності позивача, висловленими емоційно із використанням зворотів мови.

Так, колегія суддів приходить до висновку, що у вказаному висловлюванні не зазначено жодного конкретного факту у відношенні позивача щодо скоєння протиправних дій, висловлювання носять загальний характер. 

Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом.

Отже, інформація, яку просить спростувати позивач, є результатом аналізу і критичної оцінки фактів, та є оціночними судженнями ОСОБА_10 , вираженням її суб`єктивної думки, які не є предметом судового захисту у розумінні ст.ст. 94, 277 ЦК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у даному випадку також необхідно надати належну оцінку тому, чи не буде задоволення позову втручанням у право відповідача ОСОБА_3 на свободу вираження ним поглядів та переконань в контексті положень ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до п.2 ст.10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення ЄСПЛ від 06 жовтня 2015 року у справі «Карпюк та інші проти України» п.188).

Така ж позиція щодо застосування ст.10 Конвенції міститься у рішення ЄСПЛ у справах «Хендісайд проти Сполученого Королівства» (Handyside v. the United Kingdom) від 7 грудня 1976 року (п.49) та «Йерсільд проти Данії» (Jersild v. Denmark) від 23 вересня 1994 року, п.37).

Аналогічні висновки щодо неможливості спростування оціночних суджень, навіть різких і агресивних, в контексті приписів ст.10 Конвенції щодо неможливості втручання у свободу вираження поглядів сформовані у цілому ряді постанов Верховного Суду та є усталеними.

Так, у постанові Верховного Суду від 01 лютого 2018 року у справі № 757/33799/15-ц, де залишаючи без змін судове рішення апеляційної інстанції про відмову у задоволенні вимог про захист честі і гідності, Верховний Суд вказав, що поширена відповідачем інформація наступного змісту: «Я впрямую обвиняю ОСОБА_19 и его партию «Свобода». Я считаю, что это преступление, а не политическая позиция… я не знаю, почему мы должны платить такую цену и зачем это. И зачем это ему… Из-за того, лишь, что он сейчас находится не во власти? Так служение Украине бывает таким. Реализуйте себя, служи и дальше уходи. Так будет с каждым. Со мной, со всеми остальными … ОСОБА_20 не привел протестующих под Верховную Раду. Он привел бандитов, которые убивали и калечили наших солдат. Вот моя позиция…» є лише оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню.

У постанові Верховного Суду від 11 лютого 2019 року у справі № 725/5585/16-ц, залишаючи без змін судове рішення апеляційної інстанції про відмову у задоволенні вимог про захист честі і гідності, Верховний Суд вказав, що поширені відповідачкою на сесії Чернівецької міської ради висловлювання: «організована банда», «організований бандит», «організована банда при владі», «отморозки», «ворують, зламують», «знищують бізнес», «не діє як чиновник», «він вкрав», «злодійський спосіб» свідчать про критичну оцінку ситуації, що склалася між сторонами. Суб`єктивні думки і погляди на підставі закону, положень Конвенції, з врахуванням практики ЄСПЛ не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а отже, не можуть вважатися поширенням недостовірної інформації у розумінні ст.277 ЦК України і не підлягають спростуванню. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

У постанові від 27 травня 2020 року у справі № 757/72390/17-ц Верховний Суд, скасовуючи судові рішення про задоволення позову про захист честі і гідності та ухвалюючи нове про відмову у позові, зазначив, що поширена відповідачем інформація наступного змісту: «При видачі кредитів порушувались як нормативні документи Національного банку України, так і внутрішні документи самого Банку. Всі 36 кредитів були… підписані Головою Правління ПриватБанку з перевищенням повноважень, які надавались йому відповідними документами Банку» не містить фактичних даних, а є вираженням суб`єктивної думки і поглядів, направлених на критичну оцінку певних дій, тобто є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню та доведенню стосовно їх правдивості, а таке поширення інформації відповідає практиці застосування Європейським судом з прав людини статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.53,54).

У постанові від 30 липня 2020 року у справі № 200/20351/18 Верховний Суд, скасовуючи судові рішення про задоволення позову про захист честі і гідності та ухвалюючи нове про відмову у позові, зазначив, що поширена відповідачем інформація наступного змісту: «Петровский, известный в определенных кругах под именем «Нарик», проходил по материалам МВД как лидер организованный преступной группировки. ОСОБА_21 активности этой ОПГ приходился на период 2000-2004 годов. В 2005 году он покинул территорию Украины, ряд членов его группировки были задержаны, а сама группировка была фактически разгромлена» є вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача і не свідчать про приниження честі, гідності та ділової репутації позивачів.

У постанові Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 757/30984/18-ц, залишаючи без змін судові рішення про відмову у задоволенні вимог про захист честі і гідності, Верховний Суд вказав, що поширена відповідачем інформація наступного змісту: «Колишній Президент України ОСОБА_22 та його злочинна організація, втікаючи з країни, привласнили понад 40 мільярдів доларів США», «Насамперед, ми застосували спеціальну конфіскацію та повернули для національного розвитку до Державного бюджету України 1,5 мільярди доларів США, які були привласнені «державною мафією» Януковича» є оціночними критичними судженнями з огляду на неможливість їх сприйняття в якості твердження про вчинення конкретної дії.

Такі ж висновки щодо можливості зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації містяться у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 127/24530/16-ц; від 14 лютого 2018 року у справі № 646/1266/16-ц; від 27 березня 2019 року у справі № 344/16715/15-ц.

Відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Отже, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки висловлення оціночних суджень особою щодо особи та її діяльності позивача, не може слугувати підставою для притягнення цієї особи до цивільно-правової відповідальності у разі незадоволення (несхвалення) адресатом змістом та/або формою такого висловлювання.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не погоджується з висновками суду першої інстанції в тій частині, що коментар, викладений під відеороліком та перепощений відповідачем, є оціночним судженням, то ці доводи не заслуговують на увагу з підстав, викладених вище.

З огляду на вищевикладене доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вище вказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11 січня 2021 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 квітня 2021 року.

СУДДІ:         А. І. Дорош                         О. А. Лобов                         В. М. Триголов