ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року 
м. Київ

Справа №  910/380/20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Бакуліна С.В., Кібенко О.Р.,  

за участю секретаря судового засідання Коровай Л.В.,

за участю представників учасників справи:
позивача - не з`явився;
відповідача - Лапій А.В. (адвокат);

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАКТ»

на рішення Господарського суду міста Києва
(суддя Джарти В.В.)
від 26.08.2020

та постанову Північного апеляційного господарського суду
(головуючий - Корсак В.А., судді - Євсіков О.О., Владимиренко С.В.) 
від 15.02.2021

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАКТ»
до Акціонерного товариства «Українська залізниця»
про зобов`язання відновити становище, яке існувало до порушення прав, шляхом сторнування нарахувань плати за послуги та зобов`язання здійснити перерахунок вартості послуг,

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень

1.1.          У січні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАКТ» (надалі - ТОВ «ТАКТ», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі - АТ «Українська залізниця», відповідач) про зобов`язання відновити становище, яке існувало до порушення прав, шляхом сторнування нарахувань плати за послуги та зобов`язання здійснити перерахунок вартості послуг.

1.2.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежно виконав зобов`язання щодо здійснення нарахування вартості послуг зберігання, охорони та користування вагонами, оскільки  утримав з авансових платежів вартість цих послуг за весь період прострочення виконання своїх власних зобов`язань з доставки вагонів на іншу залізничну станцію. Позивач стверджує, що відповідач безпідставно не виконав його розпорядження щодо переадресації вагонів для їх своєчасного розвантаження.

1.3.          У відзиві на позовну заяву АТ «Українська залізниця» заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначало, що позивач, підписавши без зауважень та заперечень відомості плати за користування вагонами (контейнерами) погодився з відсутністю обставин, за яких останній звільняється від плати за користування вагонами. Плата за охорону вантажу, який було затримано на станціях з причин, незалежних від залізниці, нараховується кожному відправнику (одержувачу, експедитору) окремо. Плата за зберігання також була нарахована у відповідності до пунктів 36, 46 Статуту залізниць та пункту 2 розділу ІІІ Тарифного керівництва. Із актів загальної форми вбачається, що простой вагонів на коліях станції «Самаровка» стався з вини позивача. Копія заяви позивача про необхідність переадресування вантажу № 2542 від 05.12.2018  не містить відомостей про особу, якою вона отримана, а тому не можна стверджувати, що позивач повідомив своєчасно відповідача про обставини отримання.

2. Фактичні обставини справи, установлені судами
2.1.          15.02.2018 між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця», як перевізником, (у подальшому повне найменування юридичної особи було змінено на АТ «Українська залізниця») та ТОВ «ТАКТ», як замовником, був укладений договір про надання послуг № 10228/ПрЗ- 2018.

2.2.          У зв`язку з тим, що власна залізнична колія ТОВ «ТАКТ» була тимчасово закрита позивач звернувся із заявою № 2542 від 05.12.2018 (отримано відповідачем 06.12.2018) на ім`я начальника дирекції Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» про переадресацію залізничних вагонів з залізничної станції «Самарівка» (код 451909) на залізничну станцію «Ігрень» (453105) в межах зони відповідальності Регіональної філії «Придніпровська залізниця» на адресу ТОВ НВП «Стальсервіс» (код 3465), адреса 49112 м. Дніпро, вул. Гаванська, 96 (код ЄДРПОУ 31646329 (код 3465), 49112, м. Дніпро, вул. Гаванська, 96).

2.3.          Позивач просив переадресувати вагони №№ 44248508, 53436317, 53487781, 53813796, 56092026, 56938848 61734604, 65400152 по первинним документам, за якими вони прибули імпортним вантажем (металопрокат) на станцію «Самарівка» на адресу ТОВ «ТАКТ» (код ЄДРПОУ 21858879, 49005 м. Дніпро, вул. Героїв Крут, 16-а) за залізничними накладними: 22197789, 22197348, 22120683, 26265983, 26268361, 26268368, 26272263, 26289507.

2.4.          Однак, вказана заявка позивача не була виконана відповідачем, а тому листом від 10.12.2018 № 2553 позивач знову звернувся до відповідача з питання переадресації вагонів.

2.5.          Лише 13.12.2018 о 18:50 залізниця видала вантаж позивачу шляхом подання вагонів на його власну залізничну колію, тобто без виконання заявки позивача від 05.12.2018 № 2542 на переадресацію вантажу.

2.6.          У подальшому щодо вказаних вагонів відповідач (за період часу з 00 год 00 хв. 07.12.2018 та з 00 год 00 хв. 08.12.2018 до 18 год 50 хв 13.12.2018) за відомістю № 15120303 від 16.12.2018, накопичувальною карткою № 16121562 від 16.12.2018, накопичувальною карткою № 15121559 від 15.12.2018, відомістю № 15120303, № 16120305 нарахував позивачу плату за користування вагонами: №№ 44248508, 53436317 53487781, 53813796, 56092026, 56938848 61734604, 65400152 плату за зберігання та охорону, яку одержав за рахунок сплачених позивачем щомісячних авансових платежів (платіжне доручення: від 27.11.2019 № 5408, від 29.11.2019 № 5428, від 03.12.2019 № 5462, від 07.12.2019 № 5537, від 13.12.2019 № 5555, від 14.12.2019 № 5557) на загальну суму 935 000,00 грн.

2.7.          Позивач вважає, що відповідач діяв неправомірно, оскільки безпідставно нарахував та одержав за рахунок позивача гроші в розмірі вартості вказаних послуг за період після отримання заявки на переадресацію і до видачі вантажу позивачу.

2.8.          З метою позасудового врегулювання спору позивач скористався правом звернення з претензією до відповідача на підставі пункту ж) статті 134, частини 1 статті 135 Статуту залізниць України в якій просив повернути на рахунок ТОВ «ТАКТ», з якого надмірно списана сума вартості послуг з охорони, вартості послуг зберігання та користування залізничними вагонами № № 44248508, 53436317, 53487781, 53813796, 56092026, 56938848, 61734604, 65400152.

2.9.          Листом від 06.09.2019 № ЦТЛ-19/1764 відповідач відхилив претензію та вказав, що лист позивача від 05.12.2018 № 2542  щодо переадресації вагонів не отримував, а нарахування платежів, по яких списав кошти, відповідач здійснив у зв`язку з невиконанням позивачем зобов`язань із своєчасного отримання вантажу. При цьому відповідач в листі № ЦТЛ-19/1764 вказав загальну суму нарахувань за відомостями та накопичувальними картками, зробленими до 13.12.2018.

2.10.          З огляду на те, що позивач не був згодний із здійсненими нарахуваннями, останній просить суд відновити становище, яке існувало до порушення його прав, сторнувати зроблені ним нарахування плати за послуги (зберігання, охорони та користування вагонами) по спірних вагонах та зобов`язати здійснити перерахунок їх вартості до 00 год. 00 хв. 07.12.2018 включно з оплатою. 

3. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

3.1.          Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.08.2020 у справі № 910/380/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2021, у задоволенні позову відмовлено.

3.2.          Місцевий господарський суд, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції вказав, що позивач, заявляючи вимогу про сторнування нарахувань плати за послуги та зобов`язання здійснити перерахунок вартості послуг, не визначив конкретного розміру грошових коштів, на який просить суд провести сторнування. При цьому позивач, надавши до суду власний розрахунок вартості послуг, не вчинив відповідних процесуальних дій, таких як зміна предмету позову шляхом зазначення конкретної суми.

3.3.          Суд першої інстанції відхилив твердження відповідача щодо неможливості встановлення особи, яка отримала заяву позивача про переадресацію вагонів, оскільки відсутність відомостей про особу, яка отримала вказану заяву не нівелює самого факту отримання вказаного листа та не спростовує намір позивача здійснити переадресацію вагонів та, як наслідок, мінімізувати ризик затримки вагонів.

3.4.          Апеляційний господарський суд погодився з такими висновками та вказав, що заявляючи вимогу про сторнування нарахувань плати за послуги та приведення сторін у первісний стан, позивач не зазначає, яке саме становище він просить відновити, а також відсутній опис того, яке становище існувало до порушення його прав, як і не визначає, яка частина вартості наданих послуг є спірною.

3.5.          Суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, яким чином його права чи інтереси можуть бути поновлені внаслідок прийняття судового рішення про задоволення позовних вимог про сторнування нарахувань плати за послуги та зобов`язання здійснити перерахунок вартості послуг. Фактично, суть та зміст позову зводиться до того, що позивач не погоджується із вартістю послуг (зберігання, охорони та користування вагонами), періодом їх надання, і своє право намагається захистити шляхом внесення змін до документів бухгалтерського обліку. Проте,  правова природа обраного позивачем у цій справі способу захисту не пов`язує задоволення поданого ним позову з реальним відновленням його майнових прав при невизначенні конкретної суми, яка оспорюється. Крім того, виконання судового рішення, яке фактично пов`язане із зобов`язанням виконавця послуг внести зміни у бухгалтерські документи, є неможливим в примусовому порядку.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу. Підстава (підстави) відкриття касаційного провадження 

4.1.          15.03.2021 позивач звернувся з касаційною скаргою на судові рішення, в якій просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції для її розгляду за правилами загального позовного провадження.

4.2.          У касаційній скарзі скаржник визначає підставами касаційного оскарження судових рішень попередніх інстанцій:

1) неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм статей 15, 16  Цивільного кодексу України, статті 1, частин 1, 2 статті 5 Господарського процесуального кодексу України, статті 55 Конституції України, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування цих норм права у правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 10.05.2018 у справі № 922/3405/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц (провадження № 14-285цс18), зокрема, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права у подібних правовідносинах з надавачем послуг є належним (пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України);

2) наявність підстав, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України, а саме - суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (пункт 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України).

4.3.          Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

5.          Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосоване законодавство

5.1.          Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частини 1 та 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України).

5.2.          Щодо оскарження рішення суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.3.          Як вже зазначалось, касаційне провадження у справі відкрито відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

5.4.          Отже, відповідно до положень цих норм, касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

5.5.             Щодо визначення подібності правовідносин Верховний Суд звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

5.6.          Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

5.7.          Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 № 910/17999/16 ; пункт 38 постанови від 25.04.2018 № 925/3/7, пункт 40 постанови від 25.04.2018 № 910/24257/16).

5.8.          Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц; пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).

5.9.          Проаналізувавши висновки, що викладені у постанові Верховного Суду від 10.05.2018 у справі № 922/3405/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц, на які посилався скаржник у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції вважає, що вони стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у цій справі з таких підстав.

5.10.          У справі № 922/3405/17 за позовом ТОВ «Трубоелемент» до ПАТ «Харківгаз» предметом спору було визнання протиправними дій відповідача щодо проведення донарахування позивачу обсягу (об`єму) переданого (спожитого) природного газу у червні 2017 за номінальною потужністю, згідно фактично встановленого неопломбованого газового обладнання в загальній кількості 194764 куб м за період з 29.12.2016 07:00 по 12.06.2017 о 11:00; зобов`язання відповідача провести перерахунок вартості спожитого позивачу природного газу та скасування донарахованого обсягу (об`єм) природного газу у розмірі 194764 куб м.

5.11.          У справі № 922/3405/17 Верховний Суд, цитуючи норми статей 15, 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, погодився з висновком суду апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на недоведеність факту втручання позивача в роботу лічильника.

5.12.          У справі № 757/31606/15-ц предметом спору було зобов`язання відповідачів здійснити помісячний перерахунок за житлово-комунальні послуги за період з 1 грудня 2006 року по 30 червня 2014 року по належній позивачу квартирі.

5.13.          Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц, застосовуючи вимоги статті 15 Цивільного кодексу, статті 20 Господарського кодексу України, статей 7, 19, 20 та 32 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», не погодилася з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову. Велика Палата Верховного Суду вказала, що суди попередніх інстанцій помилково вважали, що оскільки в момент нарахування плати за житлово-комунальні послуги тарифи були чинними, незважаючи на те, що в подальшому їх було скасовано, позивач не має права на здійснення перерахунку нарахованих йому платежів.

5.14.          Тобто правовідносини у справах, на які посилається скаржник та у справі, що переглядається не є подібними, оскільки вони різняться за предметом, підставами позову, нормативно - правовим регулюванням спірних правовідносин та встановленими судами фактичними обставинами.

5.15.          Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду, на який посилався скаржник у касаційні скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

5.16.          Верховний Суд, переглянувши постанову суду апеляційної інстанції в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що наведена заявником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження.

5.17.          З огляду на те, що аналіз висновків, зроблених у оскаржуваних судових рішеннях не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, і ці висновки не є різними за своїм змістом, а зроблені судами з урахуванням інших фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій у кожній справі, які формують зміст правовідносин і зумовили прийняття відповідного рішення, що свідчить про неподібність правовідносин, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАКТ» в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.18.          Щодо оскарження рішень судів попередніх інстанцій з підстав, передбачених пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.19.          Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 Господарського процесуального кодексу України.

5.20.          Зокрема, згідно з пунктом 2 частини 3 статті 310 цього Кодексу підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

5.21.          У касаційній скарзі скаржник стверджує, що суд першої інстанції помилково розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження з неправильним застосуванням статей 12 та 247 Господарського процесуального кодексу України.

5.22.          Розглянувши вказане твердження Верховний Суд вважає його безпідставним з огляду на таке.

5.23.          Ухвалою від 24.02.2020 Господарський суд міста Києва визнав цю справу малозначною та вказав, що вона підлягає одноособовому розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

5.24.          Проте, в ухвалах суду першої інстанції та в протоколах судового засідання відображено, що розгляд цієї справи було здійснено в загальному позовному провадженні. Так, в ухвалі від 13.05.2020 зазначено, що підготовче засідання було призначено ухвалою від 14.04.2020, а ухвалою від 29.07.2020 було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. 

5.25.          Тобто суд першої інстанції помилково визнавши цю справу малозначною та призначивши її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, здійснив її розгляд за правилами загального позовного провадження, чим сприяв учасникам процесу в реалізації ними їхніх процесуальних прав. 

5.26.          За таких обставин, доводи скаржника, що суд першої інстанції помилково розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження є безпідставними.

5.27.          Відповідно до частини 2 статті 311 Господарського процесуального кодексу України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

5.28.          Проте вказане процесуальне порушення не призвело до ухвалення незаконного рішення.

5.29.          З огляду на викладене, а також враховуючи те, що наведені заявником касаційної скарги доводи не знайшли свого підтвердження, Верховний Суд не вбачає підстав для скасування прийнятих у цій справі судових рішень.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

6.1.          Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

6.2.          Відповідно до частини 1 статті 309 зазначеного Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.3.          Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені із додержанням норм процесуального та матеріального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

6.4.          Водночас, як уже зазначалося, оскільки підстава для касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі у цій частині.

7. Розподіл судових витрат

7.1. З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно з статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на заявника касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 300, 301, пунктом 5 частини 1 статті 296, пунктом 1 частини 1 статті  308, статтями 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Закрити касаційне провадження у справі № 910/380/20 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАКТ» в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАКТ», в частині підстави, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 у справі № 910/380/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                 І. Кондратова

Судді                                                                                                               С. Бакуліна 

                                                                                                                        О. Кібенко