П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

01 червня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/14018/20	
Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.
          
          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого судді:  Шляхтицького О.І.
          суддів: Домусчі С.Д. ,  Семенюка Г.В. 

          секретар - Попова К.В. 

          за участю: представника позивача - Рибак А.В.

          розглянувшиу відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від              25 березня 2021 року по справі № 420/14018/20 за позовом    ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, третьої особи Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, –про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив: 
- визнати протиправними дії Міністерства соціальної політики України при організації нарахування і виплати разової грошової допомоги до 05 травня гарантовані частиною 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахування коштів для виплати разової грошової допомоги до 5 травня за десять років, а саме: з 2011 року до 2020 року в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;
- зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради перерахувати та виплатити разову грошову допомогу до 05 травня за десять років, а саме: з 2011 року до 2020 року в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 
Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 25 березня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання протиправними дії Міністерства соціальної політики України при організації нарахуванні і виплаті разової грошової допомоги до 5 травня ОСОБА_1 гарантовані ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за період з 2011 року по 2019 рік; зобов`язання Міністерство соціальної політики України здійснити перерахування коштів для виплати разової грошової допомоги до 5 травня за період з 2011 року по 2019 рік ОСОБА_1 в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; зобов`язання Департамент праці та соціальної політики ОМР перерахувати та виплатити разову грошову допомогу до 5 травня за період з 2011 року по 2019 рік ОСОБА_1 з розміру восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» – залишив без розгляду.
Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 19 квітня 2021 року звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції не врахував, що строк на звернення до суду для захисту порушеного права починає перебіг з дня отримання позивачем відповіді відповідача за №3200/0/5-20/29 від 02.11.2020 року;
- суд першої інстанції не взяв до уваги практику Верховного суду викладену у постановах:  від 30.10.2019 у справі №493/1867/17, від 23.07.2020 у справі 761/28365/16-а.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.
Вирішуючи спірне питання суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду без поважних причин.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
На підставі частини 1, 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Законодавець пов`язує початок обчислення строку не з тим, коли особа суб`єктивно з`ясувала для себе або почала усвідомлювати, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона об`єктивно повинна була дізналася про ці рішення, дії чи бездіяльність, що мають вплив на неї, чи мала особа реальну можливість дізнатися про наявність порушення раніше.
Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи-носія порушеного права (інтересу).
При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності (строку звернення до суду) обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.  
В даному випадку надано тлумачення самому правовому інституту «позовна давність» та початку її перебігу.
Згідно із частиною 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
З системного аналізу зазначеної норми видно, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (з урахуванням  рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова  грошова  допомога  у  розмірі  п`яти мінімальних пенсій за віком.
Частиною 1 статті 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених  статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Як зазначено вище статті 12, 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту встановлено, щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова  грошова  допомога  у  розмірі  п`яти мінімальних пенсій за віком, а отже законом чітко встановлений строк, до якого числа проводяться соціальні виплати.
Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом у грудні 2020 року та оскаржує бездіяльність відповідача щодо невиплати йому грошової допомоги до 5 травня за період з 2011 по 2020 роки у розмірі, передбаченому ст.12 Закону України «Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту».
Проте, як зазначалось вище, спірна виплата є регулярною та виплачується один раз на рік, тому про порушення своїх прав позивач міг дізнатись у квітні-травні кожного року при отриманні щорічної допомоги до 5 травня, починаючи з 2011 року.
Таким чином, колегія судів, як і суд першої інстанції, критично ставиться до тверджень позивача, що бездіяльність відповідача мала триваючий характер щодо невиплати разової допомоги до 5 травня за 2011-2020 року у тому розмірі, який, на думку позивача, мав бути йому нарахований.
А оскільки на спірні правовідносини поширюється вимоги щодо шестимісячного строку звернення до суду з позовом відповідно до приписів статті 122 КАС України то, відповідно, судом першої інстанції вірно залишено цю частину позовної заяви без розгляду.
До того ж, відповідно до статті 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.
Отже, 30 вересня 2020 року - встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована.
Колегія суддів зазначає, що незнання  про порушення своїх прав через байдужість або небажання не може бути поважними причинами пропуску строку звернення до суду.
Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що початком відліку строку звернення позивача до суду, з вимогами щодо недоплати позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату такої допомоги є 30 вересня 2020 року та, відповідно, залишено позов в частині перерахунку та виплати щорічної грошової допомоги до 5 травня за період 2011-2019 роки - без розгляду.
Посиланням апелянта на практику Верховного суду викладену у постановах: від 30.10.2019 у справі №493/1867/17, від 23.07.2020 у справі 761/28365/16-а -  колегія суддів відхиляє, оскільки релевантною до даних правовідносин є правова позиція Верховного Суду у своїх постановах від 31.03.2021 року по справі №240/12017/19, від 03.10.2019 року по справі №577/3931/16-а.
Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень процесуального права при вирішенні спірного питання не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 122, 123, 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Дата складення та підписання повного тексту судового рішення – 02 червня 2021 року.

Головуючий суддя 	 	Шляхтицький О.І.	
Судді	    	Домусчі С.Д.    Семенюк Г.В.