УХВАЛА

18 травня 2021 року 
Київ
справа №9901/201/19
адміністративне провадження №П/9901/201/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді - Смоковича М. І., 
суддів: Білак М. В., Кашпур О. В., Соколова В. М., Уханенка С. А.,
розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, та 
в с т а н о в и в:
1. У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія), у якому просить:
1.1 визнати протиправним і скасувати рішення ВККС від 18 березня 2019 року №  27/ко-19 про невідповідність судді Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 займаній посаді судді Дарницького районного суду м. Києва (далі також - Рішення). 
1.2 зобов`язати ВККС підтвердити відповідність судді Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 займаній посаді судді Дарницького районного суду м. Києва. 
2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, з-поміж іншого, зазначила про те, що підпункт 4 пункту 161 Перехідних положень Конституції України, на підставі якого розпочато кваліфікаційне оцінювання суддів, призначених або обраних на посаду судді до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року №  1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон №  1401-VIII), не відповідає Конституції України та загальновизнаним нормам міжнародного права. З погляду позивачки, застосування цього пункту як нормативної підстави для звільнення судді становить пряме порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Зауважила також, що згадані конституційні нововведення за своєю суттю є дискримінаційними щодо певної категорії суддів, а конституційно визначена обов`язковість виконання Вищою радою правосуддя рішень ВККС про невідповідність судді займаній посаді суперечить фундаментальним правам і свободам людини та нівелює вимоги статті 19 Конституції України. У цьому зв`язку позивач додала, що ВККС наділена широкими і невластивими їй за своєю правовою природою повноваженнями інших органів (зокрема, Вищої ради правосуддя, органів Державної фіскальної служби України, Національного агентства з питань запобігання корупції, суду), що надає їй право (компетенцію) ухвалювати рішення, які мають наслідком звільнення суддів за результатами кваліфікаційного оцінювання, за відсутності законодавчо визначеного порядку звільнення судді з цієї підстави. Така ситуація, як стверджує позивачка, позбавляє суддів гарантій захисту від свавільного звільнення.
3. Частина третя статті 88 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №  1402-VIII), на думку позивачки, теж не відповідає нормам Конституції України, адже визначені в цій статті підстави оскарження і скасування рішення ВККС фактично позбавляють права на належний судовий захист, що є порушенням статті 8 Конституції України. 
4. Позивач зауважила також, що ВККС у тому її складі, який проводив щодо неї ( ОСОБА_1 ) кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити. З цього приводу позивачка пояснила, що на час оцінювання строк повноважень члена ВККС ОСОБА_2 закінчився і останній, з огляду на статус його посади та відповідно до Бангалорських принципів поведінки судді, на необхідності дотримання яких ВККС звертає увагу суддів, мав би заявити самовідвід, проте не зробив цього. Між тим, переконує позивачка, саме упереджене ставлення члена ВККС ОСОБА_2 , який намагався переконати своїх колег оголосити перерву (за відсутності для цього підстав), спричинило ухвалення спірного Рішення. Позивач ствердила, що рішення про її невідповідність займаній посаді Комісія ухвалила відразу після завершення співбесіди, без виходу в нарадчу кімнату для голосування. Це рішення є необґрунтованим і незаконним, а те, у який спосіб його було ухвалено, є ще одним цьому підтвердженням. 
5. Крім того, свідченням упередженості відповідача при оцінюванні ОСОБА_1 є, на думку останньої, також висновок Громадської ради доброчесності, який надійшов до ВККС з пропуском десятиденного строку, що втім не завадило його прийняти і врахувати при ухваленні спірного Рішення. 
6. Додала також, що судячи з мотивації Комісії, висновок про невідповідність займаній посаді судді, по суті, полягає у звинуваченні її ( ОСОБА_1 ) у вчиненні дисциплінарного проступку, строк притягнення до відповідальності за який уже минув і якого позивач, переконує остання, не вчиняла. 
7. Насамкінець позивач зазначила, що член ВККС ОСОБА_2. давно знайомий з її чоловіком ОСОБА_3 з огляду на професійну діяльність і в певний період перебував під його ( ОСОБА_3 ) керівництвом/наглядом (службовим). Зазначена обставина, на думку позивачки, теж змушує сумніватися в неупередженості складу Комісії, яка ухвалила спірне Рішення. 
8. Ухвалою від 20 травня 2019 року Верховний Суд відкрив провадження в адміністративній справі за вказаним адміністративним позовом і призначив справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з викликом сторін. Тією самою ухвалою суд встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи. 
9. ВККС надіслала відзив на позовну заяву, у якому навела свої аргументи у відповідь на ті, які висловила позивач. Зокрема Комісія зауважила, що виходячи зі змісту глави 1 «Кваліфікаційне оцінювання суддів» розділу V «Кваліфікаційний рівень судді» Закону №  1402-VIII у зіставленні з положеннями підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, для усіх працюючих професійних суддів, призначених на посаду до набрання чинності Законом №  1401-VIII, встановлено обов`язок підтвердити відповідність займаній посаді шляхом проходження оцінювання їхньої компетентності, професійної етики і доброчесності в межах процедури кваліфікаційного оцінювання, порядок проведення якого визначений Законом. 
10. Відповідач зазначив, що процедура кваліфікаційного оцінювання для встановлення відповідності судді займаній посаді передбачена розділом XV «Перехідні положення» Конституції України, норми якої мають найвищу юридичну силу та є нормами прямої дії, що окрім найвищої пріоритетності у здійсненні цієї процедури для відновлення довіри громадян до судової гілки влади, свідчить також про особливий (винятковий) характер цієї процедури. Такі норми є нормами разового використання і включення їх до основного тексту Конституції України, зокрема до статті 83 Закону №  1402-VIII, недоцільно. Твердження позивача про колізію між основним текстом Конституції України та її Перехідними положеннями, на переконання відповідача, є надумані.
11. Комісія доводить, що при ухваленні спірного Рішення не допустила порушень законодавства і підстав для його скасування немає. Пояснила також, що на підставі рішення від 23 квітня 2018  року №  91/зп-18 суддю ОСОБА_1 допущено до другого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди». ОСОБА_1 пройшла тестування особистих морально-психологічних якостей та загальних здібностей, за результатами якого складено висновок та визначено рівні показників критеріїв особистої, соціальної компетентності, професійної етики та доброчесності. 
12. 20 вересня 2018  року під час дослідження суддівського досьє позивачки і співбесіди з нею Комісія оголосила перерву у кваліфікаційному оцінюванні через те, що вона, як пояснив відповідач, не змогла належно підтвердити походження грошових коштів на будівництво житлового будинку та придбання сім`єю двох квартир. Відповідач зазначив, що в цілому пояснення судді не сприяли з`ясуванню обставин, що стосувалися джерел набуття майна, отримання квартири, придбання автомобілів тощо. 
13. Після оголошення перерви позивач надала додаткові пояснення і низку копій документів щодо джерел походження коштів на придбання майна. Після перерви 18  березня 2019 року Комісія завершила співбесіду із суддею ОСОБА_1 , відтак ухвалила спірне Рішення. У своєму відзиві Комісія, поряд з відтворенням змісту спірного Рішення, зазначила детальніше, які саме обставини щодо законності джерел походження/придбання майна членів сім`ї позивача викликали у неї сумніви в доброчесності судді. Зокрема Комісія зауважила, що з пояснень, які надала позивач на поставлені запитання, у членів Комісії склалося враження, що позивач невпевнена у своїх твердженнях, адже її аргументи були суперечливими і нечіткими. В підсумку Комісія дійшла висновку про недостатнє сприйняття суддею ОСОБА_1 фундаментальних засад доброчесності суддів. Як наслідок позивач набрала 637,1 бала, що становить менше 67 відсотків від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання. Це дало підстави для висновку про її невідповідність займаній посаді судді (відповідно до пункту 11 розділу V Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням ВККС від 03 листопада 2016 року № 143/зп-16, в редакції рішення ВККС від 13 лютого 2018 року № 20/зп-18 (далі - Положення). 
14. З посиланням на частину третю статті 88 Закону №  1402-VIII Комісія констатувала, що підстав для скасування спірного Рішення немає, а незгода позивачки з мотивами його ухвалення не заперечує того, що це Рішення є правомірним. Зауважила також, що в Рішенні зазначено про отримані позивачем бали за кожним із визначених законом критеріїв із урахуванням того, що усі показники оцінені за результатами дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє, пояснень судді та співбесіди, а також вказано законодавчі підстави прийняття рішення. Підкреслив відповідач також і те, що вмотивованість кожного критерію при прийнятті Рішення ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні членами Комісії всіх показників кваліфікаційного оцінювання з точки зору достатності та взаємозв`язку і оцінюється за їхнім внутрішнім переконанням. Зазначений спосіб реалізації владних управлінських функцій відповідає меті кваліфікаційного оцінювання і повноваженням ВККС. 
15. Також у відзиві відповідач висловив незгоду з доводами позивачки про припинення строку повноважень члена ВККС ОСОБА_2 (у період кваліфікаційного оцінювання ОСОБА_1 ), та про його упереджене ставлення до неї як підстави для його самовідводу. Стосовно останнього Комісія, апелюючи до пункту 4.9.1 розділу IV «Порядок розгляду питань по суті» Регламенту ВККС, затвердженого рішенням ВККС від 13 жовтня 2016 року №  81/зп-16 (далі - Регламент), зазначила, що перед початком співбесіди головуючий на засіданні Комісії 20 вересня 2018 року з`ясовував питання щодо відводів (самовідводів). Проте, позивач не скористалася своїм правом заявити відвід члену Комісії ОСОБА_2., якщо вважала, що для цього є підстави. Окрім того, позивач не виявила бажання заявити відвід цьому члену ВККС і під час продовження співбесіди 18  березня 2019 року. 
16. Врешті відповідач підкреслив, що за своєю правовою природою повноваження Комісії щодо проведення кваліфікаційного оцінювання стосовно відповідного судді є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією Комісії як уповноваженого органу, постійно діючого у системі судоустрою України. 
17. Позивач подала відповідь на відзив відповідача, в якому ще раз наголосила на протиправності кваліфікаційного оцінювання у тій формі, як його впроваджено і регламентовано на законодавчому рівні. 
18. Судовий розгляд справи відкладався неодноразово. Зокрема суд відкладав судове засідання у зв`язку із припиненням повноважень ВККС (відповідне клопотання надійшло від відповідача 02 січня 2020 року), а також за клопотаннями позивачки і її представника - адвоката Лазаренко Е. О. (з цієї підстави суд оголошував перерву у розгляді справи 07 липня 2020 року, а також відкладав розгляд справи 11 серпня 2020 року, 29 вересня 2020 року, 20 жовтня 2020 року, 10  листопада 2020 року, 10 лютого 2021 року, 23 березня 2021 року).
19. Востаннє судове засідання у цій справі призначено на 18 травня 2021 року, про що сторони повідомлені належним чином. 
20. Позивачка та її представник - адвокат Лазаренко Е. О. надіслали суду клопотання про розгляд справи без їхньої участі. 
21. ВККС не надсилала суду клопотань процесуального характеру, адже станом на дату розгляду цієї справи цей орган не сформовано. Зважаючи на те, що в матеріалах справи є (письмовий) відзив ВККС на позовну заяву, в якому відповідач висловив свою позицію по суті спору, колегія суддів дійшла висновку за можливе продовжити розгляд справи без участі представника Комісії, але з урахуванням її письмових пояснень (відзиву). 
22. З урахуванням наведеного, позаяк у судове засідання сторони не з`явилися, колегія суддів вирішила за можливе розглядати справу у порядку письмового провадження. Суд розглянув надані сторонами заяви по суті спору, дослідив докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень і встановив таке.
23. Указом Президента України від 10 лютого 1996 року № 122/96 ОСОБА_1 призначена суддею Дарницького районного суду міста Києва. Постановою Верховної Ради України від 15 березня 2001 року № 2297-ІІІ ОСОБА_1 обрана суддею цього суду безстроково. 
24. ВККС рішенням від 01 лютого 2018 року №  8/зіп-18 призначила кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді судді, зокрема судді Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_1 . У рамках цього оцінювання Комісія рішенням від 06 лютого 2018  року №  13/зп-18 призначила проведення іспиту.
25. Суддя ОСОБА_1 склала анонімне письмове тестування, за результатами якого набрала 74,25 бала; за результатами виконаного практичного завдання позивач набрала 81,5 бала. Отож, на етапі кваліфікаційного оцінювання «Іспит» суддя ОСОБА_1 загалом набрала 155,75 бала, тож рішенням від 23 квітня 2018 року №  91/зп-18 Комісія допустила її до другого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди». 
26. Відповідно до частини третьої статті 85 Закону № 1402-VIII Комісія ухвалила рішення від 25 травня 2018 року №  118/зп-18, яким запровадила тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей під час кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді. 
27. Суддя ОСОБА_1 пройшла тестування особистих морально-психологічних якостей та загальних здібностей, за результатами якого складено висновок і визначено рівні показників критеріїв особистої, соціальної компетентності, професійної етики та доброчесності. 
28. Співбесіду із суддею ОСОБА_1 спершу призначили на 20 вересня 2018 року, однак, за наслідками дослідження суддівського досьє та співбесіди Комісія оголосила перерву у кваліфікаційному оцінюванні. 18 березня 2019 року Комісія продовжила співбесіду з суддею ОСОБА_1 , відтак, обговоривши питання щодо показників за критеріями компетентності, професійної етики та доброчесності, які виникли під час дослідження суддівського досьє, ухвалила Рішення. 
28. У Рішенні зазначено, що оголошення перерви у кваліфікаційному оцінюванні судді ОСОБА_1 було зумовлено необхідністю отримати її пояснення щодо походження грошових коштів на будівництво житлового будинку та придбання сім`єю двох квартир. 
29. За текстом Рішення, намагаючись пояснити джерела надходження коштів, суддя ОСОБА_1 не змогла, зокрема, вказати суму, за яку її чоловік відчужив земельну ділянку площею 0,15 га в смт. Козин Обухівського району Київської області. ОСОБА_1 запевнила, що чоловік продав земельну ділянку без її згоди і не повідомив про суму, яку отримав за цим правочином. Інші пояснення судді та її відповіді на запитання членів Комісії були нечіткими, виказували невпевненість судді у власних поясненнях.  
30. Окрім того, за наслідками дослідження розділу 8 досьє судді «Інформація про ефективність здійснення судочинства» доповідач Заріцька А.О. повідомила, що суддя ОСОБА_1 під час ознайомлення зі своїм досьє виявила невідповідність наданої судом інформації з дійсними даними щодо кількості розглянутих нею справ. До початку співбесіди 12  вересня 2018 року Комісія отримала довідку від 04 вересня 2018 року про показники роботи судді ОСОБА_1 за період з 2013 по 01  вересня     2018 року за підписом в.о. керівника апарату Дарницького районного суду міста Києва Реверук В.С . Однак цю інформацію подали в довільній формі і за інший період. Члени ВККС звернули увагу на цю обставину і запропонували подати запитувану інформацію в належній формі. 
31. Після оголошення перерви, у відповідь  на запит Комісії Дарницький районний суд міста Києва надіслав інформацію до розділу 8 суддівського досьє «Інформація про ефективність здійснення судочинства». 
32. Суддя ОСОБА_1 надала Комісії додаткові пояснення, зокрема повідомила про суми своїх та чоловіка доходів і витрат за період з 1998 по 2018 роки, а також надала низку копій документів щодо джерел походження коштів на придбання майна. На підтвердження доводів, викладених у поясненнях, ОСОБА_1 додала також пояснення свого чоловіка ОСОБА_3 щодо продажу земельної ділянки площею      0,15 га в смт. Козин Обухівського району Київської області, відповіді на запити до ГО ТІЗ «Обрій-К», Козинської селищної ради, Звіт про експертно-грошову оцінку земельної ділянки, виконаний оцінювачем Кириченком Г.В. ТОВ «Українське бюро технічної інвентаризації та оцінки майна», копію договору купівлі-продажу земельної ділянки дочкою судді тощо. 
33. Після викладу обставин щодо причин оголошення перерви у кваліфікаційному оцінюванні судді ОСОБА_1 , а також про зміст додаткових пояснень останньої, у Рішенні підсумовано, що за критерієм компетентності (професійної, особистої та соціальної) суддя набрала 344,75 бала. За критерієм професійної компетентності ОСОБА_1 оцінено на підставі результатів іспиту, дослідження інформації, яка міститься в досьє, та співбесіди за показниками, визначеними пунктами 1-5 глави 2 розділу II Положення. За критеріями особистої та соціальної компетентності ОСОБА_1 оцінено на підставі результатів тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей, дослідження інформації, яка міститься в досьє, та співбесіди з урахуванням показників, визначених пунктами 6-7 глави 2 розділу II Положення. 
34. За критерієм професійної етики, оціненим за показниками, визначеними пунктом 8 глави 2 розділу II Положення, суддя набрала 156,68 бала. За цим критерієм суддю оцінено на підставі результатів тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей, дослідження інформації, яка міститься в досьє судді, та співбесіди. 
35. За критерієм доброчесності, оціненим за показниками, визначеними пунктом 9 глави 2 розділу II Положення, суддя набрала 135,67 бала. За цим критерієм суддю оцінено на підставі результатів тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей, дослідження інформації, яка міститься в досьє судді, та співбесіди. 
36. За текстом Рішення, під час обговорення відповідності вказаним критеріям Комісія звернула увагу на джерела походження майна позивача. Зокрема зацікавило те, що відповідно до декларацій за 2015-2017 роки, які розміщені в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, суддя ОСОБА_1 декларує квартиру в м. Києві загальною площею 61,1 кв.м, набуту 24 листопада 2011 року, що є 100% її власністю; квартиру в м. Києві загальною площею 49,7 кв.м., набуту 13  грудня 2011 року, що є 100% її власністю; квартиру в м. Києві загальною площею 93,58 кв.м, у якій мешкає з сім`єю, набуту на підставі ордера Дарницької райдержадміністрації в м. Києві від 26  березня 2002 року, квартира перебуває в користуванні; земельну ділянку в селі Євминка Козелецькго району Чернігівської області площею 2411 кв.м, теж 100% власність судді; житловий будинок в селі Петропавловське Бориспільського району Київської області загальною площею 350 кв.м, належний на праві власності чоловіку ОСОБА_3 з 17 грудня 2006 року; земельні ділянки, належні на праві власності чоловіку судді, площею 2411 кв.м в с. Євминка Козелецького району Чернігівської області з 18 травня 2007 року, площею 1500 кв.м в с. Пісочин, Харківського району Харківської області з 31 липня 1994 року; гараж у м.  Києві загальною площею 32,5 кв.м, належний на праві власності чоловіку з 14 січня 2009 року; автомобіль KIA SPORTAGE 2017 року випуску, набутий чоловіком судді 05 травня 2017 року за 650000,00 грн. (відповідно до декларації за 2017 рік), причіп «Фермер» 2010 року випуску, належний чоловіку судді, набутий 21 квітня 2010 року. У 2012-2016 роках суддя декларувала автомобіль Toyota Prado 2006 року випуску, набутий чоловіком 27  квітня 2006 року, який був відчужений у 2017 році за 378000,00 грн. 
37. Під час співбесіди суддя ОСОБА_1 пояснила, що в її сім`ї було достатньо грошових коштів для придбання двох квартир та будівництва житлового будинку площею 350 кв. м. Наприкінці 2000 року сім`я мала заощадження у сумі 20000,00 доларів США. Пізніше, у 2003 році, її чоловік ОСОБА_3 реалізував без її згоди іншій особі земельну ділянку площею 0,15 га в смт. Козин Обухівського району Київської області, за 105000,00 доларів США. Договір купівлі-продажу в них не зберігся, позаяк минуло багато часу, прізвище нотаріуса пригадати не змогли. Особа, якій продали земельну ділянку, також не зберегла договору купівлі-продажу; на прохання надати особисті письмові підтвердження щодо суми договору, їм відмовили. 
38. Придбання у 2007 році однокімнатної квартири у АДРЕСА_1 загальною площею 61,10 кв.м за 567000,00 грн суддя ОСОБА_1 пояснила так. Частину вартості квартири на суму  277056,00 грн (54862,00 доларів США) сплачено наприкінці 2007 року за рахунок кредитних коштів. Решта коштів 289944,00 грн (39827,00 доларів США) сплачувалося упродовж 2008-2011 років на підставі кредитного договору. Право власності на квартиру оформлено в 2011 році. Проте платіжних доручень вона не зберегла через те, що кредитні зобов`язання за іпотечним договором наприкінці 2011 року було виконано. Відновити ці документи не вдалося, оскільки кредитний договір укладався з АБ «АвтоЗАЗбанк», який було реорганізовано спочатку в Банк Кіпру, а потім у банк, який входить до структури АТ «Альфа Банк». Суддя ОСОБА_1 зазначила, що під час телефонної розмови з представниками              АТ «Альфа Банк» їй повідомили, що погашені кредитні договори під час реорганізації на зберігання не приймалися. ОСОБА_1 надала копії договорів про участь у будівництві об`єкта нерухомості від 24 жовтня 2007  року та кредитного договору від 06 листопада 2007 року. 
39. На уточнююче запитання колегії Комісії, як сплачували 277056,00 грн за договором про участь у будівництві об`єкта нерухомості від 24 жовтня 2007  року, суддя відповіла, що кошти отримано в кредит, однак не змогла пояснити, чому кредитний договір підписано 06 листопада 2007 року, тобто пізніше, ніж договір про участь у будівництві об`єкта нерухомості від 24  жовтня 2007 року. 
40. Щодо набутої 13 грудня 2011 року квартири на АДРЕСА_1 загальною площею 49,7 кв.м ОСОБА_1 надала копії витягу про державну реєстрацію прав і витягу з Державного реєстру правочинів, з яких вбачається, що підставою виникнення права власності на квартиру є договір купівлі-продажу. Також у таблиці доходів і витрат за роками, яку суддя долучила до своїх пояснень, зазначено, що цю квартиру вона придбала за 84000,00 доларів США, інших пояснень не надано. 
41. З огляду на зазначене ВККС за наслідками співбесіди і дослідження суддівського досьє ухвалила Рішення, яким:
1) визначила, що суддя Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді набрала 637,1 бала; 
2) визнала суддю Дарницького районного суду м. Києва   ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді;
3) вирішила внести до Вищої ради правосуддя подання з рекомендацією про звільнення з посади судді Дарницького районного суду м. Києва   ОСОБА_1 . 
42. Не погодившись з правомірністю цього Рішення, суддя ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до суду. 
43. В обсязі встановлених в цій справі обставин колегія суддів при постановленні ухвали насамперед вважає за необхідне зазначити таке.
43. ВККС ухвалила спірне Рішення за результатами другого етапу кваліфікаційного оцінювання - «Дослідження досьє та проведення співбесіди». 
44. Рішення містить посилання на визначені законом підстави проведення кваліфікаційного оцінювання судді, відомості про суму балів, які набрала позивач за кожним із критеріїв кваліфікаційного оцінювання. Також в Рішенні наведено обставини (описані вище), які були предметом обговорення під час співбесіди,  та мотиви, якими керувалася ВККС, оцінивши суддю ОСОБА_1 за критеріями кваліфікаційного оцінювання, передбаченими на цьому етапі. 
45. Позаяк сумарна кількість балів, які набрала позивач за підсумками обох етапів («Іспит» та «Дослідження досьє і проведення співбесіди») становить менше 67 відсотків за усіма показниками кваліфікаційного оцінювання (за Рішенням позивач набрала 637,1 балів), Комісія дійшла висновку про невідповідність ОСОБА_1 посаді судді. У зв`язку з цим Комісія у тому самому Рішенні рекомендувала Вищій раді правосуддя (далі - ВРП) розглянути питання про звільнення позивача з посади судді Дарницького районного суду міста Києва. 
46. Проаналізувавши обставини справи і з`ясувавши предмет позову колегія суддів під час постановлення цієї ухвали керувалася таким.
47. Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
48. Відповідно до підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності вказаним Законом, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.
49. Пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №  1402-VIII установлено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», оцінюється колегіями ВККС у порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії ВККС.
50. Згідно зі статтею 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді <…> здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо);                            2) професійна етика; 3) доброчесність. Кваліфікаційне оцінювання за критерієм професійної компетентності проводиться з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації. Підставами для призначення кваліфікаційного оцінювання є: <…> рішення ВККС про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.
51. На виконання вимог Закону № 1402-VІІІ Комісія рішенням від 03 листопада 2016  року затвердила Положення, а рішенням від 04 листопада 2016 року № 144/зп-16 - Порядок проведення іспиту та методику встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання (далі - Порядок).
52. Згідно з пунктом 34 розділу ІІІ Положення рішення Комісії, ухвалене за результатами кваліфікаційного оцінювання, складається зі вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин. Зокрема, у мотивувальній частині рішення зазначаються отримані суддею (кандидатом на посаду судді) бали з оцінювання відповідних критеріїв, відомості про загальну кількість балів за результатами кваліфікаційного оцінювання, посилання на визначені Законом № 1402-VІІІ підстави його ухвалення або мотиви, з яких Комісія дійшла таких висновків. За наявності висновку Громадської ради доброчесності про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності у мотивувальній частині також зазначаються мотиви його прийняття або відхилення. Резолютивна частина має містити висновок про те, чи підтвердив суддя (кандидат на посаду судді) здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді або чи відповідає суддя займаній посаді, а також кількість балів, набраних суддею за результатами успішного проходження процедури кваліфікаційного оцінювання.
53. Пунктами 10 та 11 розділу V Положення встановлено, що за результатами кваліфікаційного оцінювання судді для підтвердження відповідності займаній посаді Комісія ухвалює одне з таких рішень: про відповідність займаній посаді судді; про невідповідність займаній посаді судді.
54. Рішення про підтвердження відповідності судді займаній посаді ухвалюється у разі отримання суддею мінімально допустимого і більшого бала за результатами іспиту, а також більше 67 відсотків від суми максимального можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв за умови отримання за кожен із критеріїв бала, більшого за 0.
55. За частинами другою, четвертою статті 84 Закону № 1402-VІІІ за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання ВККС ухвалює одне з рішень, визначених цим Законом. Кваліфікаційне оцінювання проводиться прозоро та публічно, у присутності судді <…>, який оцінюється, та будь-яких заінтересованих осіб. У розгляді питання про кваліфікаційне оцінювання судді можуть бути присутніми представники органу суддівського самоврядування.
56. У частинах першій, другій статті 85 Закону № 1402-VІІІ передбачено, що кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди. Рішення про черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання ухвалює ВККС. Іспит є основним засобом встановлення відповідності судді <…> критерію професійної компетентності та проводиться шляхом складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання з метою виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону, здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією. Порядок проведення іспиту та методика встановлення його результатів затверджуються ВККС. Тестові та практичні завдання іспиту складаються з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації. ВККС <…> зобов`язана забезпечити прозорість іспиту. На кожному етапі та під час оцінювання результатів можуть бути присутніми будь-які заінтересовані особи.
57. Відповідно до частин першої, другої статті 88 Закону № 1402-VІІІ ВККС ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
58. Суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.
59. Відповідно до частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII рішення Комісії, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
1) склад членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;
2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання;
3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;
4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
60. Згідно із частинами сьомою, восьмою статті 101 Закону № 1402-VIII рішення ВККС можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом, а рішення Комісії щодо надання рекомендацій можуть бути оскаржені тільки разом із рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.
61. З огляду на наведені положення законодавства, зокрема частини восьмої статті 101 Закону № 1402-VIII, яка передбачає умову, за якої можна оскаржити рішення ВККС, що містить рекомендацію щодо вчинення певних дій чи прийняття рішень, колегія суддів, беручи до уваги встановлені обставини справи і відповідні їм правовідносини, дійшла висновку, що провадження в цій справі треба закрити.
62. Нагадаємо, що в цій справі предметом спору є Рішення, у якому Комісія, окрім іншого, висловила рекомендацію звільнити позивачку з посади судді у зв`язку зі встановленою невідповідністю займаній посаді.
63. Зважаючи на положення частини восьмої статті 101 Закону № 1402-VIII, Рішення, позаяк воно містить рекомендацію ВККС, може бути оскарженим після того, як його буде актуалізовано через рішення органу, який за законом вправі розглядати рішення з рекомендацією і ухвалювати за ним відповідне рішення. Встановлення законом такої умови не обмежує і не позбавляє права кожного, хто його має, на оскарження рішень ВККС до адміністративного суду, а лише визначає, з настанням якої події рішення ВККС щодо надання рекомендації можуть оскаржуватися в судовому порядку.
64. З викладеного висновується також, що Рішення (ВККС) про оцінювання є підставою для відповідної рекомендації про звільнення, тому обставини прийняття цього Рішення повинні перевірятися судом лише після та разом з ухваленим рішенням ВРП за результатами такої рекомендації.
65. До такого самого висновку раніше дійшла Велика Палата Верховного Суду у контексті подібних (схожих) фактичних передумов, приміром, у справах №  9901/637/18, №  9910/831/18, № 9901/697/19, № 9901/613/18, який сформулювала у постановах від 26 лютого 2020 року, від 29 квітня 2020 року, від 06 травня 2020  року, від 09 грудня 2020 року відповідно. 
66. У цих постановах Велика Палата Верховного Суду, покликаючись на наведені норми законодавства, зазначила, що кваліфікаційне оцінювання є спеціальною процедурою, що має на меті визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.
67. При цьому виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади.
68. Водночас, за змістом статей 1, 3 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII) прийняття рішення про звільнення судді з посади належить до компетенції ВРП.
69. Тобто вирішення питання про звільнення судді належить виключно до компетенції ВРП після розгляду на її засіданні подання ВККС про звільнення судді. За результатами такого розгляду ВРП приймає вмотивоване рішення, яке остаточно вирішує питання щодо кар`єри судді, є обов`язковим для виконання, породжує відповідні правові наслідки і може бути оскаржене в судовому порядку.
70. Водночас, за нормами Закону № 1402-VIII (стаття 88) рішення Комісії, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, суддя (кандидат на посаду судді) має право оскаржити до адміністративного суду.
71. При цьому рішення ВККС про визнання судді таким, що не відповідає займаній посаді, саме по собі не має наслідком звільнення судді, а є лише підставою для такого звільнення. Під час розгляду подання ВККС про звільнення судді ВРП може і не погодитися з висновком ВККС.
72. З огляду на те, що процедура кваліфікаційного оцінювання, підбиття її підсумків (у ВККС) і застосування наслідків (рішенням ВРП) є стадіями єдиного провадження, рішення ВККС про непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді не має самостійних правових наслідків, а є частиною цього «кваліфікаційного» провадження.
73. Звільнення судді з посади є конституційною функцією ВРП. У межах «кваліфікаційного» провадження ВРП має право перевірити вмотивованість та обґрунтованість рішення ВККС. У разі виявлення недоліків, що мають суттєве значення, зокрема вплинули на об`єктивність оцінювання, ВРП має не лише право, але й обов`язок запобігти порушенню прав судді. У такий спосіб ВРП забезпечує конституційні гарантії незалежності судді, складовою якої є неможливість дострокового звільнення судді з підстав, прямо не передбачених Конституцією України.
74. ВРП може ухвалити рішення про відмову в задоволенні подання про звільнення судді з посади. У цьому випадку суддя продовжує перебувати на посаді, а рішення ВККС про непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді втрачає юридичне значення.
75. Отже, зважаючи на наведене правове регулювання, а також з огляду на статус та повноваження ВРП і ВККС у процедурі кваліфікаційного оцінювання судді, колегія суддів вважає, що передбачене частиною першою статті 88 Закону № 1402-VIII оскарження рішення ВККС щодо кваліфікаційного оцінювання судді можливе лише після того, як таке рішення було предметом розгляду у ВРП.
76. Ураховуючи концепцію належного врядування, зміст якої, зокрема, розкритий у практиці Європейського суду з прав людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
77. З урахуванням послідовності (стадійності) прийняття остаточного рішення про звільнення судді, який не пройшов кваліфікаційного оцінювання і, як наслідок, не відповідає займаній посаді, судовий контроль має здійснюватися щодо остаточного рішення, яке уповноважена приймати ВРП.
78. Принагідно зауважимо, що ВРП ухвалила рішення від 23 березня 2021 року №  673/0/15-21 «Про відмову у задоволенні подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Дарницького районного суду міста Києва на підставі підпункту 4 пункту 161 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України». 
79. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
80. Ужите в цій нормі формулювання «не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» треба розуміти і трактувати так, що не підлягають розгляду за цими правилами не тільки справи, спори в яких виникають поза сферою адміністративних публічно-правових відносин, але й справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, однак щодо них на рівні імперативного законодавчого положення встановлено вимогу, яка обмежує таке звернення і відтерміновує судовий захист порушеного права до події, з настанням якої виникають відповідні для цього підстави. Для оскарження рішення ВККС щодо надання рекомендації такою подією чи фактором є рішення, ухвалене за відповідною рекомендацією.
81. Узагальнюючи наведене, маємо констатувати, що Рішення ВККС з рекомендацією ВРП розглянути питання про звільнення з посади судді Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_1 є тим рішенням, яке не може бути самостійним предметом судового розгляду. Ці обставини унеможливлюють подальший розгляд справи й ухвалення рішення по суті спору, а є підставами для закриття провадження у справі, оскільки її не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
82. У цьому зв`язку треба додати, що вимога про зобов`язання ВККС підтвердити відповідність судді Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 займаній посаді судді Дарницького районного суду м. Києва як похідна від вимоги про скасування Рішення теж не підлягає розгляду по суті. 
83. Частиною першою статті 239 КАС передбачено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.
84. У цій справі мотивами для закриття провадження у справі стали не стільки порушення правил предметної підсудності, скільки передчасне звернення суб`єкта адміністративного права до адміністративного суду, якому за процесуальним законом підсудний цей спір. Тому роз`яснювати до юрисдикції якого суду віднесено цей спір у цьому випадку немає потреби. 
Керуючись статтями 238, 241-243, 248, 250, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
у х в а л и в:
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - закрити.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.
Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                                          М. І. Смокович
Судді                                                                                                               М. В. Білак
                                                                                                              О. В. Кашпур
                                                                                                              В. М. Соколов
                                                                                                              С. А. Уханенко