ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 квітня 2021 року           справа №431/2387/17 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів Гайдара А.В., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 23 лютого 2021 р. у справі № 431/2387/17 (головуючий І інстанції Воронкін О.А., повний текст складено 23.02.2021 року в м. Старобільськ Луганської області) за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанови,-
                                                    УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог просив замінити по справі неналежного позивача Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Старобільському районі Луганської області на належного - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області в особі Старобільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області; визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, неправомірними щодо винесення постанови про накладення штрафу у сумі 10200,00 грн. від 19.05.2017 року та скасувати постанову про накладення штрафу у сумі 10200,00 грн. від 19.05.2017 року (т.1, а.с. 1-6, 89-90, 129-132).
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 19.05.2017 року головним державним виконавцем, всупереч вимогам чинного законодавства, винесено постанову про накладення штрафу на відділення Фонду в сумі 10200,00 грн. Позивач вважає, що дії головного державного виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу є неправомірними, посилаючись на наявність поважних причин невиконання судового рішення, які не були враховані головним державним виконавцем
Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 23 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено (а.с. 251-253).
Не погодившись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, вважає рішення незаконним та винесеним з порушенням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що 26.09.2016 року до Вищого адміністративного суду України направлена касаційна скарга на постанову Старобільського районного суду Луганської області від 22.06.2016 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 06.09.2016 року по справі №431/2529/16-а та 10.11.2016 року до Вищого адміністративного суду України було направлено клопотання про зупинення виконання постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 06.09.2016 року по справі №431/2529/16-а до фактичного розгляду касаційної скарги. Наголошує, що негайне виконання рішення постанови суду могло спричинити труднощі повернення сплачених коштів, протезу та інших додаткових засобів індивідуальної реабілітації при задоволенні касаційної скарги (т.2, а.с. 3-6).
Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, зазначає наступне.
Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області постановою від 01.11.2016 року відкрито виконавче провадження №52784466 з примусового виконання рішення Донецького апеляційного адміністративного суду по справі №2-а/431/42/16 за позовом ОСОБА_1 до виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Старобільському районі про оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень (т.1, а.с. 8).
Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження, судом зобов`язано відповідача провести виконавчу дію згідно рішення Донецького апеляційного адміністративного суду від 06.09.2016 року, якою скасувати постанову виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Старобільському районі Луганської області від 25.12.2015 року про відмову ОСОБА_1 в призначені страхових виплат на медичну та соціальну допомогу та зобов`язано виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Старобільському районі Луганської області невідкладно забезпечити ОСОБА_1 протезом та іншими додатковими засобами індивідуальної реабілітації та призначити виплати за побутовий догляд на підставі заяви ОСОБА_1 від 18.11.2015 року.
Державним виконавцем, відповідно до ст.ст. 5, 11, 18 Закону України «Про виконавче провадження», неодноразово направлялися вимоги боржнику щодо стану виконання рішення суду та попереджено про наслідки невиконання рішення суду (т.1, а.с. 11-12, 15-16, 19-20, 23-24, 28-29).
Відповідями № 02/02-101 від 11.01.2017 року, №02/02-352 від 06.02.2017 року, №02/02-526 від 21.02.2017 року, № 02/02-634 від 09.03.2017 року на вимоги головного державного виконавця, відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Старобільському районі Луганської області вказувалось про те, що у разі виконання рішення Донецького апеляційного адміністративного суду по справі № 431/2529/16-а від 06.09.2016 року можуть виникнути труднощі стосовно повернення сплачених коштів, протезу та інших засобів індивідуальної реабілітації при задоволенні касаційної скарги, а також зазначалось про подачу касаційної скарги, та клопотання про зупинення постанови Донецького апеляційного адміністративного суду, до Вищого адміністративного суду України (т.1, а.с. 13-14, 17-18, 21-22, 25-26).
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 13.03.2017 року накладено на позивача штраф в розмірі 5100,00 грн. за невиконання рішення Донецького апеляційного адміністративного суду по справі №2-а/431/42/1, з огляду на те, що відповідачем в повному обсязі рішення суду виконане не було (т.1, а.с. 27).
19.05.2017 року державним виконавцем, відповідно до ст.ст. 63,75 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 10200,00 грн. Копію постанови направлено боржнику для виконання. Станом на 19.05.2017 року боржником рішення суду не виконано (т.1, а.с. 32).
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішення суду боржником в повному обсязі без поважних причин повторно не виконано, головним державним виконавцем правомірно винесена постанова про накладення штрафу, яка повністю відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження".
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Принцип обов`язковості судових рішень також закріплений статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якою передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності,- за її межами.
Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у Рішенні від 26 червня 2013 року, звернув увагу на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016.
Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням такої засади як обов`язковість судового рішення.
Частиною 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Пунктом 16 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавцю під час здійснення виконавчого провадження надано право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Правила виконання рішень немайнового (зобов`язального) характеру визначені статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження".
За змістом статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути прийнята лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. При цьому визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме не виконання рішення суду без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404-VІІІ, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі № 554/13475/15-ц у подібних правовідносинах.
Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Як свідчать наявні в матеріалах справи листи № 02/02-101 від 11.01.2017 року, №02/02-352 від 06.02.2017 року, №02/02-526 від 21.02.2017 року, №02/02-634 від 09.03.2017 року Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Старобільському районі Луганської області, у разі виконання рішення Донецького апеляційного адміністративного суду по справі № 431/2529/16-а від 06.09.2016 року можуть виникнути труднощі стосовно повернення сплачених коштів, протезу та інших засобів індивідуальної реабілітації при задоволенні касаційної скарги, а також зазначалось про подачу касаційної скарги, та клопотання про зупинення постанови Донецького апеляційного адміністративного суду до Вищого адміністративного суду України.
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують рішення Європейського Суду з прав людини як джерело права.
У пункті 40 рішення Європейського Суду з прав людини по справі Горнсбі проти Греції суд наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".
Європейський суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.
На момент прийняття оскаржуваної постанови державним виконавцем позивач не надав доказів виконання рішення Донецького апеляційного адміністративного суду по справі № 431/2529/16-а від 06.09.2016 року, а так само доказів поважності причин невиконання рішення суду.
Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.
Суд звертає увагу на те, позивач не був позбавлений права у разі наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, звернутись до суду із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення, однак, наданим правом не скористався.
Невиконання рішення суду істотно порушує право ОСОБА_1 на правомірні очікування щодо повного та належного виконання такого рішення та суперечить принципу res judicata (принципу остаточності судового рішення) як складової частини принципу верховенства права.
Як свідчать матеріали справи, станом на момент прийняття оскаржуваної постанови, боржником не виконано рішення суду та не забезпечено ОСОБА_1 протезом та іншими додатковими засобами індивідуальної реабілітації та не призначено виплати за побутовий догляд на підставі заяви ОСОБА_1 від 18.11.2015 року після набрання законної сили судовим рішенням.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що головним державним виконавцем правомірно винесена постанова про накладення штрафу, яка повністю відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження".
Посилання апелянта на те, що 26.09.2016 року до Вищого адміністративного суду України направлена касаційна скарга та 10.11.2016 року до Вищого адміністративного суду України направлено клопотання про зупинення виконання постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 06.09.2016 року по справі №431/2529/16-а до фактичного розгляду касаційної скарги, колегія суддів не приймає, виходячи з наступного.
Постановою Старобільського районного суду Луганської області від 22.06.2016 року у справі №431/2529/16-а позов ОСОБА_1 до виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Старобільському районі про оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Старобільському районі Луганської області щодо забезпечення ОСОБА_1 протезом та іншими додатковими засобами індивідуальної реабілітації, призначення виплат за побутовий догляд з 01 жовтня 2015 року. Зобов`язано виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Старобільському районі невідкладно забезпечити ОСОБА_1 протезом та іншими додатковими засобами індивідуальної реабілітації та призначити виплати за побутовий догляд на підставі заяви ОСОБА_1 від 18 листопада 2015 року.
Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 06.09.2016 року по справі № 431/2529/16-а апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Старобільському районі Луганської області на постанову Старобільського районного суду Луганської області від 22 червня 2016 року у справі №431/2529/16-а задоволено частково.
Постанову Старобільського районного суду Луганської області від 22 червня 2016 року скасовано в частині визнання протиправною бездіяльності виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Старобільському районі Луганської області щодо забезпечення ОСОБА_1 протезом та іншими додатковими засобами індивідуальної реабілітації, призначення виплат за побутовий догляд з 01.10.2015 року. В цій частині прийнято нову постанову.
Скасовано постанову виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Старобільському районі Луганської області від 25.11.2015 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні страхових виплат на медичну та соціальну допомогу. В іншій частині постанову Старобільського районного суду Луганської області від 22 червня 2016 року у справі №431/2529/16-а залишено без змін.
Постанова Донецького апеляційного адміністративного суду від 06.09.2016 року по справі № 431/2529/16-а набрала законної сили з моменту проголошення, тобто 06 вересня 2016 року.
Отже, рішенням суду від 06.09.2016 року по справі №431/2529/16-а, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання в силу приписів статей 14 та 370 КАС України, зобов`язано відповідача скасувати постанову виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Старобільському районі Луганської області від 25.12.2015 року про відмову ОСОБА_1 в призначені страхових виплат на медичну та соціальну допомогу та зобов`язано виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Старобільському районі Луганської області невідкладно забезпечити ОСОБА_1 протезом та іншими додатковими засобами індивідуальної реабілітації та призначити виплати за побутовий догляд на підставі заяви ОСОБА_1 від 18.11.2015 року.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Керуючись статтями 287, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області - залишити без задоволення. 
Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 23 лютого 2021 р. у справі №431/2387/17 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі в порядку, визначеному ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 12 квітня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                                     Л.В. Ястребова

Судді                                                                                                     А.В. Гайдар 

                                                                                                                          І.Д. Компанієць