ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 160/4622/20
адміністративне провадження № К/9901/31023/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 року (суддя: Лозицька І.О.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2020 року (судді: Баранник Н.П., Малиш Н.І., Щербак А.А.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 264-к від 16 квітня 2020 року про накладення дисциплінарного стягнення на начальника відділу у м. Нікополі міськрайонного управління у Нікопольському районі та м. Нікополі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області ОСОБА_1 у виді зауваження. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в її діях відсутній склад дисциплінарного проступку щодо порушення нею правил етичної поведінки державного службовця, яка виразилась у спілкуванні з гр. ОСОБА_2 16 січня 2020 року в грубій формі з використанням ненормативної лексики, а тому притягнення її до дисциплінарної відповідальності є незаконним. Також зазначено що спірний наказ прийнято з порушенням процедури для його прийняття.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. 
Рішення судів попередніх інстанції мотивовані тим, що в даному випадку дисциплінарною комісією у повному обсязі перевірені факти, викладені у скарзі, з`ясовано дату проступку та вину позивача у проступку, яка полягала в порушенні правил етичної поведінки державного службовця, а саме, спілкування з гр. ОСОБА_2 16 січня 2020 року в грубій формі із застосуванням образливих слів. При цьому, у поданні по дисциплінарному провадженню відносно позивача, комісією надана оцінка і поясненням позивача та свідків, на яких вона посилалася, заперечуючи обставини скарги. Пояснення свідків не враховано, оскільки вказані особи є підлеглими позивача та перебувають в залежному від неї становищі. 
Щодо твердження позивача стосовно невизначеності дисциплінарною комісією дійсного скаржника, суди вказували, що скарга подана ОСОБА_2 , його ідентифіковано під час спілкування на гарячій лінії, та під час з`ясування безпосереднім начальником позивача обставин, які відображені у скарзі. При цьому суди зауважили, що Закон не ставить вимог, що особа може скаржитись лише про події, що мали місце відносно неї особисто. Скарга подається на дії державного службовця, а обов`язок з`ясування обставин вчинення проступку чи спростування обставин, про які йдеться у скарзі, покладається на дисциплінарну комісію та самого державного службовця.
Також суди відхилили доводи позивача, як на підставу для скасування спірного наказу щодо неналежного її повідомлення про засідання дисциплінарної комісії, посилаючись на те, що позивач була належним чином повідомлена про дату, час і місце засідання Комісії, а відсутність державного службовця на засіданні Комісії не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги.
Не погоджуючись з вищезазначеними судовими рішеннями, позивач подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2020 року і прийняти нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що недотримання та порушення законодавчо встановленої процедури дисциплінарного провадження, порушення прав державного службовця при здійсненні дисциплінарного провадження щодо неї, свідчать про протиправність рішення, прийнятого за підсумками такого дисциплінарного провадження.
Позиція інших учасників справи.
У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін. 
Рух касаційної скарги
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року (судді: Загороднюк А,Г., Єресько Л.О., Соколов В.М.) відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2020 року 
Ухвалою Верховного Суду від 28 квітня 2021 року призначено справу до розгляду.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи.
Позивач працює на посаді начальника відділу у м. Нікополі міськрайонного управління у Нікопольському районі та м. Нікополі Головного Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.
28 лютого 2020 року до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надійшло доручення Держгеокадастру П-6657/0/15-20-ГЛ про розгляд скарги ОСОБА_2 на дії начальника відділу у м. Нікополі міськрайонного управління у Нікопольському районі та м. Нікополі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Антоненко Ольги Вікторівни, зокрема, спілкування в грубій формі.
Наказом в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 12 березня 2020 року № 202-к зобов`язано відкрити дисциплінарне провадження стосовно позивача щодо порушення нею правил етичної поведінки державних службовців у зв`язку з обставинами, які викладені у листі заступника начальника відділу правового забезпечення юридичного управління Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 11 березня 2020 року № 839-3-20-0.61 та у дорученні Голови Держгеокадастру від 27 лютого 2020 року № П-6657/0/15-20ГЛ щодо розгляду скарги гр. ОСОБА_2 . 
Цим же наказом доручено дисциплінарній комісії з розгляду дисциплінарних справ Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області провести дисциплінарне провадження, за результатами якого надати подання з висновком на ім`я керівника Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області ОСОБА_3 
03 квітня 2020 року дисциплінарною комісією складено подання по дисциплінарному провадженню відносно позивача про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді зауваження. Дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області дійшла висновку про наявність у діях начальника відділу ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 2 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу», зокрема, порушення правил етичної поведінки державного службовця під час спілкування 16 січня 2020 року з гр. ОСОБА_2 в грубій формі та використання на адресу останнього ненормативної лексики. При цьому, обираючи вид стягнення, комісія врахувала відсутність дисциплінарних стягнень у позивача в минулому, що є обставиною, яка пом`якшує відповідальність державного службовця.
Наказом в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 16 квітня 2020 року № 264-к визнано винною позивача у вчиненні дисциплінарного проступку передбаченого пунктом 2 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу», зокрема, порушення нею правил етичної поведінки державного службовця, а саме, спілкування з гр. ОСОБА_2 16 січня 2020 року в грубій формі та використання позивачем на його адресу ненормативної лексики. У зв`язку з чим на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді зауваження.
Вважаючи наказ від 16 квітня 2020 року № 264-к протиправним, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Релевантні джерела права й акти їх застосування
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Стаття 8 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII визначає обов`язки державного службовця, державний службовець зобов`язаний зокрема: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина.
Частиною першою статті 62 Закону № 889-VIII встановлено, що державний службовець зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені статтею 8 цього Закону, а також: 1) не допускати вчинків, несумісних із статусом державного службовця; 2) виявляти високий рівень культури, професіоналізм, витримку і тактовність, повагу до громадян, керівництва та інших державних службовців; 3) дбайливо ставитися до державного майна та інших публічних ресурсів.
Відповідно до частини першої статті 64 Закону № 889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з частиною першою та пункту 2 частини другої статті 65 Закону № 889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
Порушення правил етичної поведінки державних службовців є дисциплінарними проступком.
Пунктом 3 частини першої та частиною четвертою статті 66 Закону № 889-VIII визначено, що до державних службовців може бути застосований такий вид дисциплінарного стягнення як зауваження, зокрема, у разі допущення державним службовцем дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 2 частини другої статті 65 цього Закону.
За приписами статті 67 Закону № 889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.
Обставинами, що обтяжують відповідальність державного службовця, є: вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або токсичних засобів; вчинення дисциплінарного проступку повторно, до зняття в установленому порядку попереднього стягнення; вчинення проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого державного службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення щодо нього; вчинення проступку умисно з мотивів неповаги до держави і суспільства, прав і свобод людини, окремих соціальних груп; настання тяжких наслідків або заподіяння збитків внаслідок вчинення дисциплінарного проступку.
Згідно з приписами статті 68 Закону № 889-VIII дисциплінарне провадження порушується шляхом видання відповідного наказу (розпорядження) суб`єктом призначення - стосовно інших державних службовців.
Дисциплінарні стягнення накладаються (застосовуються) на державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В»: зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення за поданням дисциплінарної комісії.
Відповідно до частин першої, десятої, одинадцятої статті 69 Закону № 889-VIII для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).
Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.
Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку).
Згідно із частинами першою, другою статті 73 Закону № 889-VIII з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.
Відповідно до статті 74 Закону № 889-VIII, яка визначає гарантії прав державних службовців під час застосування дисциплінарного стягнення, дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.
Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця.
Дисциплінарне стягнення не може бути застосовано під час відсутності державного службовця на службі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, під час перебування його у відпустці або у відрядженні.
Дисциплінарне стягнення до державного службовця застосовується не пізніше шести місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці, а також не застосовується, якщо минув один рік після його вчинення.
Державний службовець має право на ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи та на оскарження застосованого до нього дисциплінарного стягнення у визначеному цим Законом порядку.
Частиною першою статті 75 Закону № 889-VIII визначено, що перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення.
Закон України «Про запобігання корупції» містить розділ VI, який і встановлює правила етичної поведінки для осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (пункт 1 частини першої статті 3) та посадових осіб юридичних осіб публічного права (підпункт "а" пункту 2 частини першої статті 3).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд касаційної інстанції
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
Як свідчать матеріли справи та встановлено судами попередніх інстанцій, дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 відкрито за фактом порушення нею правил етичної поведінки державних службовців у зв`язку із обставинами, які були викладені у дорученні Голови Держгеокадастру ОСОБА_7 від 27 лютого 2020 року № П-6657/0/15-20, наданого Головному управлінню Держгеокадастру у Дніпропетровській області стосовно розгляду звернення гр. ОСОБА_2 та листі заступника начальника відділу правового забезпечення юридичного управління Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області ОСОБА_8 від 11 березня 2020 року. У даному зверненні зазначалося про факт грубого спілкування ОСОБА_1 при виконанні своїх службових обов`язків та некоректної поведінки.
Позивач заперечує факт грубої поведінки та застосування лайливих слів чи ненормативної лексики стосовно скаржника, проте її доводи спростовуються матеріалами справи та доказами, зібраними під час перевірки дисциплінарною комісією у дисциплінарній справі.
Безпосередній начальник позивача начальник міськрайонного управління у Нікопольському районі та м. Нікополі ОСОБА_9 у своїх поясненнях з приводу скарги гр. ОСОБА_2 зазначила, що ситуація, описана скаржником у скарзі, є непоодиноким випадком з боку позивача. Відносно нахабної поведінки та грубої форми спілкування позивача неодноразово повідомляли у скаргах як усно так і письмово представники проектних організацій, нотаріус, керівники різних відомств та органів місцевої влади (т.1 а.с. 55-56).
У поясненнях та у скарзі як ОСОБА_2 так і його мати ОСОБА_4 наполягають, що мало місце грубе поводження по відношенню до них як відвідувачів з боку ОСОБА_1 , образливі висловлювання на їх адресу.
Жодних доказів на підтвердження своїх доводів, що скарга подана у зв`язку з неможливістю вжити певних заходів, про які останні просили, а отже через неприязненні відносини, позивач ні дисциплінарній комісії, ні суду не надала.
Щодо не встановлення комісією дати події та самого факту проступку, необхідно вказати, що сама позивач не заперечує, що спілкування з ОСОБА_2 відбувалося саме 16 січня 2020 року.
Твердження позивача стосовно невизначеності дисциплінарною комісією дійсного скаржника не є підставою для скасування спірного наказу, оскільки судами встановлено, що скарга подана ОСОБА_2 , його ідентифіковано під час спілкування на гарячій лінії, та під час з`ясування безпосереднім начальником позивача обставин, які відображені у скарзі. При цьому Закон не ставить вимог, що особа може скаржитись лише про події, що мали місце відносно неї особисто. Скарга подається на дії державного службовця, а обов`язок з`ясування обставин вчинення проступку чи спростування обставин, про які йдеться у скарзі, покладається на дисциплінарну комісію та самого державного службовця.
Як свідчать матеріали справи, дисциплінарною комісією повно перевірено факти, викладені у скарзі, з`ясовано дату проступку та вину позивача у проступку, що полягав в порушенні правил етичної поведінки державного службовця, а саме, спілкування з гр. ОСОБА_2 16 січня 2020 року в грубій формі із застосуванням образливих слів. При цьому, у поданні по дисциплінарному провадженню відносно позивача комісією надана оцінка і поясненням позивача та свідків, на яких вона посилалася, заперечуючи обставини скарги. Пояснення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не враховано, оскільки вказані особи є підлеглими позивача та перебувають в залежному від неї становищі (т.1 а.с.134).
Правила етичної поведінки державних службовців затверджені наказом Національного агентства України з питань державної служби від 05 серпня 2016 року № 158.
Згідно з пунктом 5 розділу ІІ цих Правил державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування під час виконання своїх посадових обов`язків зобов`язані неухильно дотримуватись загальновизнаних етичних норм поведінки, бути доброзичливими та ввічливими, дотримуватись високої культури спілкування (не допускати використання нецензурної лексики, підвищеної інтонації), з повагою ставитись до прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, об`єднань громадян, інших юридичних осіб, не проявляти свавілля або байдужість до їхніх правомірних дій та вимог.
Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування повинні запобігати виникненню конфліктів у стосунках з громадянами, керівниками, колегами та підлеглими.
Зважаючи на відсутність дисциплінарних стягнень в минулому, що відповідно до частини 2 статті 67 Закону України «Про державну службу» є обставиною, що пом`якшує відповідальність державного службовця, з урахуванням тяжкості допущеного позивачем проступку та обставин, за яких його скоєно відповідачем на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді зауваження, що не суперечить нормам чинного законодавства.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій стосовно того, що спірний про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження є правомірним і обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню.
Стосовно доводів скаржника про неналежне повідомлення її про засідання дисциплінарної комісії, Верховний Суд зазначає таке. 
Відповідно до пункту 32 Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2019 року № 1039 про дату, час і місце засідання Комісії, дисциплінарної комісії державному службовцю повідомляється шляхом вручення інформації чи документів або надсилання їх поштою за адресою місця проживання/перебування чи на його адресу електронної пошти, або з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними.
Таке повідомлення здійснюється не менш як за п`ять календарних днів до дня проведення засідання Комісії, дисциплінарної комісії.
У разі, коли державний службовець не прибув на засідання або не повідомив про поважні причини своєї відсутності, а також не надав письмові пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, дисциплінарна комісія складає акт про відмову від надання пояснень.
Відсутність державного службовця на засіданні Комісії, дисциплінарної комісії не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження.
З матеріалів справи вбачається, що 30 березня 2020 року на адресу позивача надіслано поштове відправлення з повідомленням про засідання дисциплінарної комісії, призначене на 03 квітня 2020 року, що підтверджується реєстром відправки поштової кореспонденції, копія якого наявна в матеріалах справи.
Окрім того, в матеріалах справи міститься лист від 27 березня 2020 року, адресований адвокату позивача за підписом в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, яким повідомлено, що засідання дисциплінарної комісії відбудеться 03 квітня 2020 року об 11:00 у приміщенні Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (т.1 а.с. 136).
Отримання адвокатом інформаційного листа підтверджується тим, що адвокатом, як представником позивача надано пояснення від 02 квітня 2020 року та заявлено низку клопотань, в тому числі й щодо відкладення засідання дисциплінарної комісії, яке відбудеться 03 квітня 2020 року. Крім того, матеріали справи містять докази того, що адвокат, як представник позивача, отримав копії всіх наявних у дисциплінарній справі документів, та відповідно позивач не була позбавлена права ознайомитися з матеріалами справи та надавати відповідні пояснення.
Крім того, доводи позивача щодо порушення відповідачем процедури прийняття спірного наказу не є підставою для його скасування, так як саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом. 
Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. 
Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним. 
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність. 
Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, які належним чином перевірені судами попередніх інстанцій.  
Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Верховний Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії» (Віііг Тоща V. Зраіп) серія А. 303-А; пункт 29).
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення. 
За змістом частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки Верховний Суд не змінює судові рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                  А.Г. Загороднюк 

судді                                                                       Л.О.Єресько 

                                                                      В.М. Соколов