КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження                                                 
№ 22-ц/824/8211/2021                                                                     

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М             У К Р А Ї Н И

25 травня 2021 року                                                                       місто Київ
                                                                                                 справа №760/305/19
                            
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   головуючого судді: Борисової О.В.
                     суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.
                     за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.
 
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 13 липня 2020 року про закриття провадження у справі, постановлену під головуванням судді Усатової І.А., у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «БІЛА ВЕЖА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
                                               В С Т А Н О В И В:
 
В грудні 2018 року позивач ОСББ «БІЛА ВЕЖА» звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 2120,16 грн., витрати на професійну правничу допомогу та судовий збір у розмірі 1762 грн.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 липня 2020 року закрито провадження у справі за позовом ОСББ «БІЛА ВЕЖА» до        ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Повернуто ОСББ «БІЛА ВЕЖА» судовий збір у розмірі 1762 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «БІЛА ВЕЖА» 2000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року виправлено описку, допущену в ухвалі суду від 13 липня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСББ «БІЛА ВЕЖА» до  ОСОБА_1 про стягнення внесків на утримання спільного майна.
            Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 13 липня 2020 року, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити апеляційну скаргу.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала, що всі рахунки на 100% оплату послуг ОСББ «БІЛА ВЕЖА» виписуються на співвласника квартири інваліда ІІ групи ОСОБА_2 .
Зазначала, що про свої борги вона дізналась згідно ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року, оскільки вона не отримувала від ОСББ «БІЛА ВЕЖА» поштою або під розписку рішення про порядок сплати та розмір оплати її особистих внесків та особистий борг у розмірі 2120 грн., переліку та розміру внесків і платежів співвласника за рішенням загальних зборів, що порушує положення статуту ОСББ «БІЛА ВЕЖА».
Посилалася на те, що через несплату встановлених протоколом ОСББ «БІЛА ВЕЖА» платежів по квартирі АДРЕСА_1 , виникла заборгованість, яка згідно рахунку була виписана на ОСОБА_2 .
Вказувала, що позивачем порушено положення розділу 6 Статуту ОСББ «БІЛА ВЕЖА» про те, що в разі несвоєчасної та неповної оплати боржника викликають на правління для прийнятих узгоджених рішень. Але ні її, ні   ОСОБА_2 не було викликано.
Зазначала, що інформація щодо її боргу, яка зазначена позивачем у позовній заяві є неправдивою та не підтверджена відповідними первинними документами.
Посилалася на те, що позивачем надано копію протоколу №3 загальних зборів учасників ОСББ «БІЛА ВЕЖА» від 03 жовтня 2017 року, проте вказаний протокол наданий не в повному обсязі, відсутні додатки до нього, він не містить підписів та результатів голосування співвласників, а підписаний виключно головою та секретарем зборів чим порушено вимоги статуту ОСББ «БІЛА ВЕЖА» та ст.10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».
 Вказувала, що вона не була присутня під час голосування та складання протоколу №3 загальних зборів учасників ОСББ «БІЛА ВЕЖА» від 03 жовтня 2017 року та не отримувала його у передбаченому статутом порядку, а отже не була обізнана про розміри встановлених платежів.
Зазначала, що позивачем нараховано заборгованість за зобов`язанням строк виконання якого не встановлено, про наявність якого боржника не було повідомлено та стосовно якого боржнику не було направлено вимогу.
Вказувала, що позивачем документально не доведено, що ним були понесені витрати на правову допомогу.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшло.
У судовому засіданні апеляційного суду відповідач доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.
Позивач ОСББ «БІЛА ВЕЖА» у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у його відсутність на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції посилався на п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України та виходив з того, що предмет спору по даній справі відсутній. При цьому, зазначив, що 26 червня 2020 року представник позивача подав до суду заяву про закриття провадження у справі, в зв`язку із відсутністю предмета спору. 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСББ «БІЛА ВЕЖА» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по внескам на утримання спільного майна у розмірі 2120,16 грн. 
Вказував, що відповідач є співвласником квартири АДРЕСА_2 . У зазначеному будинку створено ОСББ «БІЛА ВЕЖА».
Зазначав, що з метою забезпечення належного утримання та ремонту спільного майна у будинку АДРЕСА_1 Загальними зборами ОСББ «БІЛА ВЕЖА» від 03 жовтня 2017 року було встановлено розмір внесків на обслуговування будинку та прибудинкової території, а також внесків до резервного та ремонтного фондів.
Посилався на те, що відповідач свої зобов`язання з належної та повної оплати внесків не виконує, у зв`язку з чим у останньої утворилася заборгованість.
З метою захисту своїх порушених прав позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 
15 квітня 2019 року відповідачем до суду першої інстанції було подано відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити у задоволенні позову.
18 квітня 2019 року від позивача ОСББ «БІЛА ВЕЖА» до суду першої інстанції надійшла заява про закриття провадження на підставі п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України, внаслідок сплати відповідачем внесків на утримання спільного майна у розмірі 2120,16 після пред`явлення позову. Також позивач просив стягнути з відповідача на свою користь сплачений судовий збір у розмірі 1762 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3600 грн.
Як вбачається з протоколу судового засідання від 18 квітня 2019 року, відповідач у судовому засіданні заперечувала проти заяви позивача про закриття провадження у справі.
26 червня 2019 року від позивача ОСББ «БІЛА ВЕЖА» до суду першої інстанції надійшла ще одна заява про закриття провадження, в якій позивач вказував на те, що відповідно до ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. 
18 березня 2020 року позивач надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у відсутність представника ОСББ «БІЛА ВЕЖА» на підставі поданих документів, що знаходяться в матеріалах справи. Також просив задовольнити позов ОСББ «БІЛА ВЕЖА» у повному обсязі.
13 липня 2020 року представником позивача ОСББ «БІЛА ВЕЖА» було подано заяву, в якій останній просив розглядати справу без участі представника позивача та задовольнити позовні вимоги.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутня заява позивача про відмову від позову, яка датована 26 червня 2020 року.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Так, закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв'язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов'язує неможливість подальшого судового розгляду справи.
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Відсутність предмету спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами, а припинення провадження у справі - це форма закінчення цивільної справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.
З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв'язку із цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.
Поряд із цим за змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред'явлення позову.
Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред'явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв'язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).
Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.
Аналогічний висновок міститься і в постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №456/847/18, від 13 травня 2020 року у справі №686/20582/19-ц, від 09 вересня 2020 року у справі №750/1658/20, від 23 грудня 2020 року у справі №522/8782/16-ц, від 01 березня 2021 року у справі №372/977/19.
З матеріалів справи вбачається, що на час відкриття провадження по справі та в процесі його розгляду між сторонами існував спір щодо нарахування відповідачу заборгованості по внескам на утримання спільного майна у розмірі 2120,16 грн. 
Відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.  До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.  Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.
Пунктом 4 частини 1 статті  255 ЦПК України визначено, що  суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.
Подання заяви про відмову від позову  - це форма закінчення справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.
Отже, саме по собі подання заяви про  відмову від позову  не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, що не містить обмежень у його реалізації. 
При цьому, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст.55, 124 Конституції України та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.
Відповідно до вимог процесуального законодавства,  подати заяву  про відмову від позову позивач має на будь-якій стадії процесу. 
Суд першої інстанції закриваючи провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю у даній справі предмету спору, не звернув увагу на те, що відповідно до п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.
Також, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що позивач у своїх заявах про закриття провадження від 18 квітня 2019 року та 26 червня 2019 року просив закрити провадження у справі саме на підставі п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України, у зв`язку з відмовою позивача від позову та не звернув увагу, що в подальшому 18 березня 2020 року та 13 липня 2020 року позивач просив розглядати справу у відсутність його представника на підставі поданих документів та задовольнити позов ОСББ «БІЛА ВЕЖА» у повному обсязі.
З огляду на вищевикладене, з урахуванням поданих позивачем заяв, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору, а відтак і висновку про повернення ОСББ «БІЛА ВЕЖА» судового збору у розмірі 1762 грн. та стягнення з ОСОБА_1 2000 грн. витрат на професійну правничу допомогу згідно з ч.3 ст.142 ЦПК України.
У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.
Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина 1 статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя.
Відповідно до ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Отже, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити частково.
 
Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 13 липня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено 28 травня 2021 року.
 
Головуючий:
 
Судді: