ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року	Львів	Справа № 140/2146/21  пров. № А/857/8568/21	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                           Шевчук С.М.,  
суддів                                                                         Кухтея Р.В., Онишкевича Т.В.,
за участі секретаря судового засідання                    Чопко Ю.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року про відмову у відкритті провадження (постановлену судом під головуванням судді Ковальчук В.Д. у м. Луцьк, дата складання повного тексту ухвали – не зазначена) у справі № 140/2146/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області  про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, суд-

В С Т А Н О В И В :
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності щодо припинення державного, міждержавного та міжнародного розшуку позивача та закриття оперативно-розшукової справи від 04.03.2013 (ОРС “Розшук” №28/14/141-19 (кс №0308/18/51 від 17.09.2012) та зобов`язання відповідача повторно розглянути його скаргу від  31.03.2020 та припинити його державний, міждержавний та міжнародний розшук, вчинити дії щодо виключення з ЄРДР відомостей про його розшук, видалити інформацію про його розшук з усіх розшукових обліків та сайту МВС та вчинити усі інші необхідні дії для виключення його з бази розшуку МВС України, а оперативно-розшукову справі від 04.03.2013 закрити (ОРС “Розшук” №28/14/141-19 (кс №0308/18/51 від 17.09.2012).
03.03.2021 року  Волинський окружний адміністративний суд виніс ухвалу  про відмову у відкритті провадження.
Не погоджуючись з ухвалою  суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати вказану  ухвалу про відмову у відкритті провадження та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що  вказаний спір є публічно правовим, позаяк виключає розгляд такої справи в порядку кримінального судочинства. При цьому вказує, що вирок не приведений до виконання, і позивач не приступив до відбування покарання, кримінальна справа перебуває на етапі виконання вироку. Стаття 537 КПК України визначає питання, які вирішуються судом під час виконання вироків.  У цьому переліку відсутній питання про скасування розшуку чи визнання протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Також зазначає, що ним вживалися заходи щодо звернення Луцького міськрайонного суду  з клопотанням про  скасування заходів розшуку на етапі виконання вироку в порядку ст. 537 КПК, однак вказаний суд своєю ухвалою від 18.11.2019 року у справі №0308/1851/2012 відмовив  у задоволенні такого клопотання з посиланням на те, що скасування розшуку відсутнє у переліку питань, які вирішуються судом на етапі виконання вироку в порядку ст. 537 КПК. Аналогічну позицію підтримав і Волинський апеляційний суд. Окрім того, звертає увагу на судове рішення від 15.04.2020 року ВП Верховного Суду у справі №1740/2278/18.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4    статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі         КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.124 КАС України, шляхом надіслання повідомлень засобами поштового зв`язку, що підтверджується зворотними рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та на електронну пошту, зазначену даними учасниками справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання учасники справи не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Клопотань про відкладення  слухання справи учасники справи не направляли.
В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ          
Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах позивач ОСОБА_1 є стороною кримінального провадження у розумінні пункту 19 частини першої статті 3 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України), а вчинювані стосовно нього дії (заведення оперативно-розшукової справи, оголошення в розшук) пов`язані із кримінальним переслідуванням, проведення  яких відповідно до  Закону №2135-XII є частиною кримінально-процесуального законодавства, яке спрямоване на  забезпечення завдання кримінального провадження.
Правовідносини, пов`язані із прийняттям рішення про проведення оперативно-розшукових заходів стосовно засудженого, безпосереднім здійсненням таких заходів підрозділами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, останні не є суб`єктом владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 4 КАС України, оскільки не виконують публічно-владні управлінські функції, а тому цей спір не є публічно-правовим спором в розумінні пункту 2 частини першої статті 4 КАС України та не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що підставою звернення ОСОБА_1 до суду стала його незгода з відмовою відповідача припинити державний, міждержавний та міжнародний розшук позивача та закрити оперативно-розшукову справу від 04.03.2013 (ОРС “Розшук” №28/14/141-19 (кс №0308/18/51 від 17.09.2012).
Позивачу вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 вересня 2012 року у кримінальній справі №0308/1851/2012 призначено покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 07 лютого 2013 року вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 вересня 2012 року стосовно ОСОБА_1 змінено: виключено з обвинувачення  кваліфікуючу ознаку – вимагання хабаря та засудженому призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, строком на три роки з конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна.
31.03.2020 позивач звернувся зі скаргою до начальника Головного управління Національної поліції у Волинській області з приводу протиправної бездіяльності Головного управління Національної поліції у Волинській області щодо його розшуку та видалення інформації з розшукових обліків, а саме з сайту МВС України, на яку отримав відповідь листом від 30.04.2020 №В-56/01/14-2020. 
Із зазначеного листа відповідача слідує, що на адресу УДСБЕЗ УМВС України у Волинській області надійшли матеріали на оголошення в розшук засудженого   ОСОБА_1 , як такого, що ухиляється від виконання вироку суду, міра запобіжного заходу – взяття під варту. Позивача повідомлено про те, що він ухиляється від виконання вироку суду, який набрав законної сили, а тому відповідно до вимог статей 6, 9 Закону України “Про оперативно-розшукову діяльність” була винесена постанова про заведення оперативно-розшукової справи щодо розшуку гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за ч. 3 ст. 368 КК України, з мірою запобіжного заходу затримання та взяття під варту. 
Додатково зазначено, що керуючись вимогами статті 9 Закону України “Про оперативно-розшукову діяльність” працівники поліції зобов`язані виконувати рішення суду, а тому не можуть приймати будь-які рішення щодо видалення інформації відносно розшуку, зняття з розшукових обліків ГУ НП України та інших будь-яких дій, що суперечать вимогам чинного законодавства України. У зв`язку з цим рекомендовано ОСОБА_1 особисто прибути на територію України та звернутися до Міністерства юстиції України з приводу оскарження вироку суду.
Крім того, Головне управління Національної поліції у Волинській області повторно листом від 18.06.2020 №В-98/01/14-2020 повідомило, що за відсутності його за місцем постійного проживання як такого, що ухиляється від виконання вироку суду, були підстави для винесення відповідно до вимог статті 6, 9 Закону України “Про оперативно-розшукову діяльність” постанови про заведення оперативно-розшукової справи та оголошення його 04.03.2013 в державний розшук, ОРС “Розшук” №28/14/141-19 (кс №0308/18/51 від 17.09.2012).

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно зі    статтею 1 Кодексу адміністративного судочинства    (далі - КАС України)         кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.
Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України    адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Частиною першою статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.
Відповідно до частини першої    статті 1 Кримінального процесуального кодексу України         (далі - КПК України) порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
Завданнями кримінального провадження згідно з частиною першою статті 2 КПК України    є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виконання вироку    — завершальна стадія кримінального процесу, в якій вирок суду, що одержав законну силу, звертається до виконання і безпосередньо реалізуються рішення суду про покарання, про відшкодування шкоди, про оправдання і звільнення з під варти тощо та вирішуються питання, що виникають у зв`язку зі зверненням вироку до виконання і його виконанням.
Обов`язковість рішень суду є конституційним принципом правосуддя, що знайшов закріплення в    статті 129 Конституції України. Умисне невиконання рішення, вироку, ухвали чи постанови суду або здійснення перешкод для їх виконання тягне кримінальну відповідальність, передбачену         статтею 382 КК України.
Відповідно до ч. 1 статті 6 Закону України від 18 лютого 1992 року №2135-XII “Про оперативно-розшукову діяльність” (далі – Закон №2135-XII) серед іншого підставою для проведення оперативно-розшукової діяльності    є наявність достатньої інформації, одержаної в установленому законом порядку, що потребує перевірки за допомогою оперативно-розшукових заходів і засобів, про осіб, які ухиляються від відбування кримінального покарання.
Пункт 20 частини першої статті 8 Закону №2135-XII передбачає, що прийняття рішення про проведення оперативно-розшукових заходів, подання та розгляд відповідних клопотань, проведення оперативно-розшукових заходів, фіксація та використання їх результатів, проведення цих заходів до постановлення ухвали слідчого судді та інші питання їх проведення регулюються згідно з положеннями    глави 21 Кримінального процесуального кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом, щодо мети проведення оперативно-розшукових заходів, суб`єкта ініціювання та проведення цих заходів, обґрунтування клопотання про їх проведення та підстав для його задоволення слідчим суддею, використання результатів оперативно-розшукових заходів та інших питань, обумовлених специфікою мети їх проведення. Прийняття рішень про проведення оперативно-розшукових заходів, які не потребують дозволу слідчого судді або рішення прокурора, здійснюється керівником відповідного оперативного підрозділу або його заступником з повідомленням про прийняте рішення прокурора.
На особу, яка підозрюється в підготовці до вчинення злочину, переховується від органів досудового розслідування, суду або ухиляється від відбування кримінального покарання, безвісти зникла, ведеться тільки одна оперативно-розшукова справа. Без заведення оперативно-розшукової справи проведення оперативно-розшукових заходів, крім випадку, передбаченого         частиною четвертою         цієї статті, забороняється. Про заведення оперативно-розшукової справи виноситься постанова, яка затверджується начальником або уповноваженим заступником начальника органу Національної поліції або начальником відокремленого підрозділу територіального органу Національної поліції, підрозділу Національного антикорупційного бюро України, органу Служби безпеки України, Директором Державного бюро розслідувань або його уповноваженим заступником, керівником територіального органу або його уповноваженим заступником, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, розвідувального органу Міністерства оборони України, Служби зовнішньої розвідки України, оперативного підрозділу органів доходів і зборів, органу або установи виконання покарань чи слідчого ізолятора. У постанові зазначаються місце та час її складання, посада особи, яка виносить постанову, її прізвище, підстава та мета заведення оперативно-розшукової справи. Про заведення оперативно-розшукової справи протягом доби письмово повідомляється прокурор (частина третя статті 9    Закону №2135-XII).
Відповідно до статті 14 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність»         нагляд за додержанням законів під час проведення оперативно-розшукової діяльності здійснюється Генеральним прокурором, його заступниками, керівниками обласних прокуратур, їх першими заступниками та заступниками, а також уповноваженими наказом Генерального прокурора прокурорами Офісу Генерального прокурора та уповноваженими наказом керівника обласної прокуратури прокурорами відповідних обласних прокуратур.
Прокурор в межах своєї компетенції, зокрема, перевіряє скарги на порушення законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, з ознайомленням у необхідних випадках з оперативно-розшуковими матеріалами; скасовує незаконні постанови про заведення або закриття оперативно-розшукової справи, зупинення або поновлення оперативно-розшукової діяльності чи про інші рішення, що суперечать закону; вживає заходів щодо усунення порушень законності під час проведення оперативно-розшукової діяльності і щодо притягнення винних до встановленої законом відповідальності; опротестовує незаконну постанову суду про дозвіл або відмову на проведення оперативно-розшукових заходів. Принесення протесту зупиняє проведення оперативно-розшукових заходів, дозвіл на які дано судом.
З системного аналізу викладеного  законодавства вбачається, що при здійсненні оперативно-розшукової діяльності пов`язаної з досудовим розслідуванням Національна поліція України не виконує владні управлінські функції, а реалізовує свої повноваження визначені переліченими нормами    Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» та главою 21    Кримінального процесуального кодексу України. 
Відповідно до визначення, закріпленого в пункті десятому частини першої статті 3 КПК України, кримінальним провадженням є досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Отож, за своєю правовою природою кримінальне провадження становить єдиний комплекс вчинюваних в установленому    КПК України    порядку дій, у межах якого органи досудового розслідування і суд здійснюють функцію притягнення особи до кримінальної відповідальності.
Відповідно, якщо спір виникає у зв`язку з протиправними, на переконання певної особи, діями та бездіяльністю посадових та службових осіб органів досудового розслідування, вчинених або не вчинених останніми у рамках кримінального провадження, перевірка правомірності таких діянь з огляду на положення пункту 2 частини другої    статті 19 КАС України знаходиться поза межами юрисдикції адміністративного суду, адже їх оскарження має здійснюватися у порядку, встановленому     КПК України.
Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року (справа № 826/2004/18) та від 18 листопада 2019 року у справі № 826/12608/17.
При цьому, Верховний Суд у постанові від 17 червня 2020 року у справі №826/12608/17 вказав, що оперативно-розшукова діяльність, так само як і досудове слідство, охоплюється сферою регулювання кримінального процесуального законодавства.
Зважаючи на завдання оперативно-розшукової діяльності, її правову основу та правовий статус органів, які її здійснюють, а також значення матеріалів оперативно-розшукової діяльності у зіставленні із завданням кримінального провадження, визначеними         КПК, можна однозначно констатувати, що така діяльність є не управлінською, а процесуальною і становить частину саме кримінальних правових відносин.
У Рішенні Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6рп/2001 роз`яснено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами    КПК порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду та вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів.  Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості під час розслідування кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися в порядку, встановленому згаданим вище Кодексом, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери. 
Відповідно до   ст. 382 КК України умисне невиконання рішення, вироку, ухвали чи постанови суду або здійснення перешкод для їх виконання тягне кримінальну відповідальність. 
Отож, з огляду на приведені положення законодавства здійснення відповідачем оперативно – розшукових заходів пов`язаних з розшуком особи може буди  також пов`язано з  досудовим розслідуванням за фактом кримінального провадження щодо умисного невиконання  вироку суду. 
Як наслідок під час вчинення діянь, пов`язаних із досудовим розслідуванням злочинів, зокрема й при вирішенні питань щодо розшуку підозрюваного, не здійснюються публічно-владні управлінські функції,  а отже, оскарження таких діянь має відбуватися виключно за правилами, встановленими  КПК.
Водночас  суду слід урахувати, що відповідно до п. 13— 1 частини 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений  частиною другою статті 539  цього Кодексу, має право вирішувати питання щодо  оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань.
Розгляд справ щодо питань, визначених у пункті 13-1 частини першої статті 537 цього Кодексу, здійснюється в порядку адміністративного судочинства (ч.9 ст. 537 КПК України).
За наведених положень законодавства  ключовим є питання, які функції у спірних правовідносинах виконує відповідач, а зокрема функції органу досудового розслідування за фактом кримінального провадження щодо умисного невиконання  вироку суду чи  функції установи яка забезпечує  приведення вироку суду до примусового виконання, чи функції установи яка забезпечує розгляд заяв, звернень та  скарг громадян (з огляду на позовну вимогу щодо повторного розгляду звернення позивача).
Позаяк, у випадку виконання функцій відповідачем, як органом досудового розслідування за фактом кримінального провадження щодо  умисного невиконання  вироку суду, то  вказаний спір підлягає розгляду у порядку кримінального судочинства. 
У випадку ж виконання відповідачем  функцій  установи яка забезпечує  приведення вироку суду до примусового виконання, то вказаний спір згідно ч.9 ст. 537 КПК України підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. 
У випадку ж виконання відповідачем  функцій установи, яка забезпечує розгляд заяв, скарг та звернень громадян (з огляду на позовні вимоги позивача щодо повторного розгляду його скарги), то на такі звернення поширюються вимоги ст. ст. 1, 3, 4, 16 Закону України «Про звернення громадян».
Разом з тим, колегія суддів наголошує, що чинним кримінально- процесуальним законодавством та ст.537 КПК України не врегульовано питання з приводу того, до якого суду може бути оскаржено дії, бездіяльність, рішення органів Національної поліції України у випадку не  закриття оперативно-розшукової справи, яка не пов`язана з досудовим розслідуванням та у випадку якщо у спірних правовідносинах відповідних орган Національної поліції не  виконує відповідних функцій установи виконання покарань.
При цьому, у випадках, коли на момент звернення особи зі скаргою на проведені у кримінальному провадженні процесуальні дії, які за правилами КПК  України не підлягають окремому оскарженню і можуть перевірятися при розгляді судом кримінальної справи по суті, розгляд таких скарг за правилами кримінального судочинства стає також неможливим.
Відповідно до частини 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отож, у випадку  коли для розгляду таких спорів законом не встановлено іншого порядку судового провадження, то до даної категорії спорів застосовується положення частини 1 ст. 19 КАС України.
Однак, при прийнятті оскаржуваної ухвали про відмову у відкритті провадження  у даній справі, суд першої інстанції на вказані положення законодавства не зважив та в установленому порядку вказаних питань не з`ясував, необхідних доказів та пояснень від відповідача не витребував та не надав їм належної правової оцінки, а як наслідок суд прийшов передчасного висновку про не підсудність вказаної категорії справ  адміністративному суду.
Відповідно до  статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та прийшов передчасного висновку. Відтак, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції слід скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 320, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,          
                       
                                                      П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1   задовольнити.
Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року про відмову у відкритті провадження  у справі № 140/2146/21 скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили    з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.  

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення складено 27 травня 2021 року.