П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 травня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/2601/20	

Суддя першої інстанції: Войтович І.І.
 Час  та місце ухвалення судового рішення «--:--», м. Одеса 
  Повний текст судового рішення складений 16.11.2020р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі   колегії суддів:
головуючого судді Крусяна А.В.,
суддів Градовського Ю.М., Яковлєва О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі за позовом    ОСОБА_1 до   військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

14.09.2020р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (надалі – в/ч НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 , що полягає у несвоєчасному розрахунку при звільненні; зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, з 16.05.2020р. по 11.09.2020р. у сумі 54051,08грн.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вважає, що станом на день звільнення 15.05.2020р. зі служби йому не була виплачена компенсація за неотримане речове майно в сумі 41027,53грн., а вказані кошти були перераховані йому 11.09.2020р. Оскільки, згідно положень  ст. 117 КЗпП України з ним не було проведено остаточного розрахунку (не виплачено усі належні до виплати суми) в день звільнення, він має право на виплату середнього заробітку за час затримки, з 16.05.2020р. по 11.09.2020р.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 16.11.2020р. позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо здійснення своєчасного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 ; стягнуто з в/ч НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні в сумі 27941,36грн. за період з 16.05.2020р. по 11.09.2020р.
Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, в/ч НОМЕР_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позовних вимог.
Апелянт зазначає, що в/ч НОМЕР_1 забезпечено дотримання приписів Порядку №178 при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно, а тому відсутні підстави вважати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо своєчасного розрахунку позивача при звільненні.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.05.2020р. №107, ОСОБА_1 звільнено у запас у зв`язку із закінченням строку контракту та  виключено зі списків особового складу частини, всіх видів та направлено на військовий облік до Херсонського об`єднаного міського військового комісаріату Херсонської області. /а.с.7/
Згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі від 14.05.2020р. №15, грошова компенсація вартості майна складає 41027,53грн. /а.с.31/
Виплата вказаної суми позивачу в/ч НОМЕР_1 на суму 41027,53грн. була здійснена 11.09.2020р. /а.с.9, 29/
Вважаючи, що в/ч НОМЕР_3 протиправно не проведено своєчасний остаточний розрахунок грошового забезпечення при звільнені з військової служби, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Перевіривши матеріали справи судова колегія приходить до наступних висновків.
Згідно з вимог ч.1  ст.2 КАС України  завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1  ст.5 КАС України  кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1  ст.6 КАС України  суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з п.2, 4 ст.9 вищевказаного Закону визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до ч. 2  ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»  закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.
Разом з тим, зі змісту встановлених судом обставин справи випливає, що позивача було виключено з списків особового складу військової частині 15.05.2020р. До суду з даним позовом позивач звернувся 14.09.2020р. вважаючи протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 , що полягає у своєчасному розрахунку при звільненні щодо сплати грошової компенсації за речове майно та зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 16.05.2020р. по 11.09.2020р. у сумі 54051,08грн.
Проте, судом першої інстанції не прийнято до уваги факт пропуску позивачем строку звернення до суду про нарахування та виплату йому військовою частиною середнього заробітку за час затримки виплати по день фактичного розрахунку.
Так,  згідно з ч. 1  ст. 117 КЗпП  в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в  ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
У ч.2 ст.2 Закону України від 24.03.1995р. № 108/95-ВР «Про оплату праці»  передбачено, що додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (ч. 3  ст. 2 цього Закону).
Тобто, середній заробіток за час затримки розрахунку не входить до структури заробітної плати і такий самий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019р. у справі № 910/4518/16.
Всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена  ст. 117 КЗпП України відповідальність.
Закріплені у ст.  116,  117 Кодексу законів про працю України  норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Відповідно до ч. 1  ст. 233 КЗпП  працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
За ч. 2  ст. 233 КЗпП  у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
За правилами ч. 1  ст. 122 КАС  адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до ч.3  ст.122 КАС  для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
У Рішенні від 22.02.2012р. у справі № 4-рп/2012.Конституційний Суд України роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення ч.1  ст. 233 КЗпП України  у взаємозв`язку з положеннями ст. 116, 117, 237-1 цього кодексу  слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
Аналіз наведених положень свідчить про те, що для середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені застосовуються положення  ст.233 КЗпП України, а невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням та для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Враховуючи, що позивача було виключено зі списків військової частини 15.05.2020р., а до суду він звернувся 14.09.2020р., тому з урахуванням наведених висновків позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду, встановлений ч.1  ст.233 КЗпП України, з вимогами про зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку.
Частиною 1  ст. 319 КАС України  передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно ст. 238, 240 цього Кодексу.
Пунктом 8 ч. 1  ст. 240 КАС України  встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо: з підстав, визначених ч. 3,4  ст. 123 цього Кодексу.
Згідно ч. 3  ст. 123 КАС України  передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Дана правова позиція викладена у відповідності до постанови Верховного Суду від 25.07.2019р. у справі №2140/1471/18.
З огляду на викладене, оскільки позивачем пропущений строк звернення до суду та не надано суду поважних причин пропуску строку звернення з позовом про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку, тому наявні підстави залишення позовних вимог без розгляду.
Керуючись ст.ст. 123, 240, 311, 315, 319, 321, 322, 325 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково, рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року скасувати, а позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя 	 	Крусян А.В.	
Судді	    	Градовський Ю.М.    Яковлєв О.В.