ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 червня 2021 року           справа №200/10177/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

 Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 р. у справі № 200/10177/20-а (головуючий І інстанції Чучко В.М.) за позовом Військового інституту танкових військ Національного технічного університету “Харківський політехнічний інститут” до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання,- 
                                                         ВСТАНОВИВ:
Військовий інститут танкових військ Національного технічного університету “Харківський політехнічний інститут” (далі - позивач, інститут) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 (далі – відповідач, ОСОБА_1 ), в якому просив стягнути з ОСОБА_1 суму у розмірі 170 284,69 грн. на відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням під час навчання.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року позов задоволено, а саме суд: стягнув з ОСОБА_1 на користь Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут»  витрати, пов`язані з утриманням у Військовому інституті танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» у розмірі 170 284  гривні 69 коп.
Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, необґрунтованість висновків суду, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що на вимоги законодавства всі відповідні суми витрат пов`язаних з утриманням курсантів повинні бути підтвердженні розрахунками, що не було дотримано відповідачем. Також, судом не враховано, що до вступу до ВНЗ позивач отримав статус учасника бойових дій. 
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
28.08.2019 року між відповідачем та Міністерством оборони України, в особі начальника Військового інституту танкових військ НТУ «ХПІ», укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України (а.с.5-6).
Наказом т.в.о. начальника Військового інституту танкових військ НТУ "ХПІ" № 130 від 19.07.2019 відповідач зарахований на навчання на перший курс Військового інституту танкових військ НТУ "ХПІ" за спеціальністю 255 "Озброєння та військова техніка" (а.с. 8).
16 жовтня 2020 року контракт про проходження військової служби (навчання) достроково розірваний та відповідач виключений із числа курсантів через відмову від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення військового навчального закладу (а.с.10-12).
Заборгованість з витрат, пов`язаних з утриманням відповдіача Військовому інституті танкових військ НТУ «ХПІ» складає 170284,69 гривень, з яких: витрати за період навчання з 01.08.2019 до 31.07.2020 - 134615,45 грн., витрати на грошове забезпечення 33536,12 грн.; витрати за період навчання з 01.08.2020 по 15.10.2020 861,40 грн.; по речовій службі 1271,72 грн., що підтверджується витягом з наказу від 31.07.2020 №177 та довідками-розрахунками (а.с. 13-14).
Відповідно до рапорту від 16.10.2020, претензій до навчального курсу та інституту відповідач не має, витрати пов`язані з навчанням зобов`язується відшкодувати в добровільному порядку (а.с. 12 зворотній бік).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстацнії виходив з того, що відповідач є обізнаним про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, оскільки дані зобов`язання визначені у підписаному відповідачем з позивачем контракті про навчання, аркуші бесіди та відповідному рапорті, проте, витрати пов`язані з утриманням відповідача під час навчання у навчальному закладі (позивача), станом на час звернення позивача із позовом та на час розгляду справи відповідно до вимог законодавства, відповідачем не відшкодовано.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", початком проходження військової служби вважається: день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.
Положеннями ст. 3 Закону України "Про Збройні Сили України" визначено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
Дана норма розповсюджується на дві категорії осіб - на курсантів, які достроково розривають контракт, та на осіб офіцерського складу, які звільняються протягом п`яти років після закінчення вищого навчального закладу. Обов`язок щодо відшкодування витрат за навчання саме у курсантів в разі дострокового розірвання контракту не залежить від пункту за яким особу було звільнено з військової служби.
Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (далі - вищі навчальні заклади) відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "и", "і" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі визначає Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року N 964 (далі - Постанова N964).
Пунктом 3 Порядку №964 передбачено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.
Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки,  Держспецтрансслужбою.
Відповідно до пункту 4 Порядку №964 розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.
Згідно п. 6 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю: курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання.
Водночас, відповідно до п. 7 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.
Згідно з пунктом 8 Порядку №964 сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управління державної охорони, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та Держспецтрансслужби.
Пунктом 2.1 Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затверджений наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року N 419/831/240/605/537/219/534 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 липня 2007 р. за N 863/14130; далі - Порядок N 863/14130) передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.
Згідно з пунктом 2.1.1 Порядку N 863/14130 витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання.
Щомісячне грошове забезпечення визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців.
Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.
Відповідно до п.п. 2.1.2, 2.1.4, 2.1.6 Порядку N 863/14130 витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування.
Витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях.
До спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія.
Матеріалами справи підтверджено, що між Університетом та відповідачем укладено контракт від 28.08.2019 про навчання.
Пунктом 1 контракту, зокрема, передбачено, що курсант зобов`язаний відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення визого навчального закладу у випадку, визначених ч. 10. ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Матеріалами справи свідчать, що відповдіач 21.09.2020 звернувся з рапортом про дострокове розірвання контракту про навчання у звязку з небажанням проходити івйськову службу на офіцерських посадах пісдя закінчення навчання (а.с.12).
16 жовтня 2020 року контракт про проходження військової служби (навчання) достроково розірваний та відповідач виключений із числа курсантів через відмову від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення військового навчального закладу (а.с.10-12).
Матеріалами справи свідчать, що витрати, пов`язані з утриманням відповідача у навчальному закладі складалися з суми витрачених коштів за період навчання з 01.08.2019 до 31.07.2020 у розмірі 134615,45 грн.
Витрати, пов`язані з утриманням відповідача у навчальному закладі складалися з суми витрачених коштів за період навчання з 01.08.2019 до 31.07.2020 у розмірі 134615,45 грн., підтверджуються наданими на вимоги ухвали суду апеляційної інстцнії документами та включають витрати, які відповідно до вимог законодавства підлягають відшкодуванню. 
Також, витрати, пов`язані з утриманням відповідача у навчальному закладі складалися з витрат на грошове забезпечення 33536,12 грн.; витрат за період навчання з 01.08.2020 по 15.10.2020 за оплату комунальних послуг ат спожитих енеррогоносіїв - 861,40 грн.; по речовій службі 1271,72 грн.
Отже, загальна сума витрат на утримання відповідача склала 170284,69 грн. 
Враховуючи, що відповідач не закінчив навчання у інституті та подав рапорт про виключення у зв`язку із небажання продовжувати навчання, згідно з вимогами частини 10 статті 25 Закону N1934-XII, він зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням.
Стосовно статусу відповідача, як учасник бойових дій, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, держава забезпечує учасникам бойових дій та їхнім дітям, у тому числі дітям, які навчаються за денною формою навчання у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, державну цільову підтримку для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у державних та комунальних навчальних закладах (ч. 7).
Державна цільова підтримка для здобуття професійно-технічної та вищої освіти надається у вигляді: повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів; пільгових довгострокових кредитів для здобуття освіти; соціальної стипендії; безоплатного забезпечення підручниками; безоплатного доступу до мережі Інтернет, систем баз даних у державних та комунальних навчальних закладах; безоплатного проживання в гуртожитку; інших заходів, затверджених Кабінетом Міністрів України (ч. 8).
Відповідно до абзаців 2 та 3 частини 17 статті 44 Закону України "Про вищу освіту" від 01.07.2014 № 1556-VII державна цільова підтримка для здобуття вищої освіти надається у вигляді: повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів; пільгових довгострокових кредитів для здобуття освіти; соціальної стипендії; безоплатного забезпечення підручниками; безоплатного доступу до мережі Інтернет, систем баз даних у державних та комунальних навчальних закладах; безоплатного проживання в гуртожитку; інших заходів, затверджених Кабінетом Міністрів України.
Порядок та умови надання державної цільової підтримки для здобуття вищої освіти зазначеним категоріям громадян визначаються Кабінетом Міністрів України.
Такий Порядок та умови надання державної цільової підтримки деяким категоріям громадян для здобуття професійно-технічної та вищої освіти затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2016, № 975.
На час вступу відповідача до інституту він дійсно мав статус учасника бойових дій і на нього поширювались гарантії, передбачені частиною 7 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та частиною 17 статті 44 Закону України "Про вищу освіту".
Поняття - відшкодування витрат на утримання особи у вищому військовому навчальному закладі відрізняється від поняття - оплата за навчання.
Однак статус учасника бойових дій та гарантії держави щодо забезпечення державної цільової підтримки для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у державних та комунальних навчальних закладах не надають відповідачу права не відшкодовувати витрати держави, пов`язані з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту.
Крім того, при укладенні контракту між відповідачем та Міністерством оборони України про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, позивач не подавав заяви із зазначенням конкретних видів державної цільової підтримки, на яку претендує, що визначено  пунктом 8 Порядку та умов надання державної цільової підтримки деяким категоріям громадян для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2016 року №975 (далі - Порядок №975),.
Колегія суддів враховує, що згідно контракту між Міністерством оборони України та відповідачем останній був ознайомлений із законами та іншими нормативно-правовими актами, які регулюють порядок проходження військової служби (навчання), і відповідач добровільно взяв на себе певні зобов`язання.
При цьому, як встановлено з матеріалів справи кошти, які просить стягнути позивач, не є вартістю навчання, а є вартістю утримання у навчальному закладі.
Таким чином, будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, відповідач на даний час зазначену вище суму коштів в повному обсязі не відшкодував, а відтак така підлягає стягненню в судовому порядку.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову повністю.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування  рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                        ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 р. у справі № 200/10177/20-а – залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 р. у справі № 200/10177/20-а – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 08 червня 2021 року.

Суддя-доповідач:                                                                   Е.Г. Казначеєв

Судді                                                                                       І.В. Геращенко 

                                                                                                Г.М. Міронова