УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/15864/20 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М. 
Категорія 58    Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б., 
суддів:                         Коломієць О.С., Трояновської Г.С.,
за участю секретаря     Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/15864/20 за позовом  ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про захист конституційних прав та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення  Богунського районного суду м. Житомира від 22 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Лєдньова Д.М.,

ВСТАНОВИВ:

       У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що 27 листопада 2015 року звернулась до відповідача із заявою про надання дозволу на передачу їй безоплатно у приватну власність земельної ділянки площею 0,10 га, яка розташована в АДРЕСА_1 . 
        ОСОБА_1 вказує, що при розгляді даної заяви відповідачем порушені вимоги ЗК України щодо строку вирішення питання про передачу у власність земельної ділянки та не розглянуто документи, долучені нею до заяви. Окрім того, їй протиправно відмовлено у наданні висновку щодо попереднього розгляду матеріалів про виділення у власність вказаної земельної ділянки. Також вважає незаконним посилання відповідача щодо необхідності вирішення питання про передачу їй у власність земельної ділянки сесією міськради.
       Оскільки листом виконавчого комітету Житомирської міської ради їй повідомлено про те, що Детальний план території за адресою: АДРЕСА_1 , не розроблявся та не затверджувався, ОСОБА_1 вважає незаконним посилання у п. 64 проекту рішення міськради на План зонування м. Житомира, затверджений 4 квітня 2017 року. Також у проекті протиправно вказано, що ця земельна ділянка розташована в зоні мішаної багатоповерхової забудови. Вказаний висновок спростовується долученою до заяви фотографією даної місцевості. Вважає протиправним також висновок про розташування цієї земельної ділянки у межах санітарно-захисної зони об`єктів транспорту, оскільки схема зонування території не містить інформації щодо наявності такої зони про АДРЕСА_1 .
       Вказані обставини свідчать про те, що внаслідок незаконних дій відповідача були порушені її конституційні права.
Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 просила прийняти виклад незаконних дій відповідача при здійсненні своїх повноважень під час розгляду її заяви від 27 листопада 2015 року та відшкодувати їй моральну шкоду у розмірі 51000 грн.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.
Зокрема, зазначає, що подання відповідачем відзиву на позовну заяву та витягу з Єдиного реєстру, а не доручення, яким підтверджуються повноваження представника відповідача, свідчить про зловживання ним процесуальними правами. Суд безпідставно не постановив окрему мотивовану ухвалу стосовно розгляду заперечень від 18 березня 2021 року та не розглянув її заяву від 25 лютого 2021 року про приєднання до матеріалів справи доказів, які мають суттєве значення при вирішенні спору.
Окрім того, суд не надав належної оцінки доказам, які свідчать про неправомірні дії відповідача, внаслідок яких їй завдано моральну шкоду.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Зміст позовної заяви ОСОБА_1 свідчить про те, що, на її думку, при розгляді заяви щодо передачі у власність земельної ділянки, відповідачем порушені вимоги законодавства, внаслідок якого їй спричинено моральну шкоду.
Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 ч.1 ст.4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
За правилами п. 1 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 ч.1 ст. 4 КАС України).
Згідно з ч.5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Аналіз наведених процесуальних норм свідчить про те, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їхні права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.  
Водночас, визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до ч.ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану у його наданні.
Частиною 1 ст. 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 27 листопада 2015 року звернулась до Житомирської міської ради із клопотанням про надання їй безоплатно у приватну власність земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 .
Департаментом містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради підготовлено проект рішення, внаслідок якого рекомендовано відмовити у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо передачі ОСОБА_1 у приватну власність вказаної земельної ділянки. 
Відповідач під час розгляду заяви ОСОБА_1 виконував владні управлінські функції, покладені на нього відповідно до вимог законодавства.
ОСОБА_1 вважає, що при розгляді її клопотання про надання у власність земельної ділянки відповідач допустив чисельні порушення вимог законодавства, у зв`язку з чим вона просила « прийняти виклад незаконних дій при виконанні Департаментом містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради своїх повноважень», а також відшкодувати їй моральну шкоду, завдану діями відповідача. Отже, позивач оскаржує дії суб`єкта владних повноважень та просить відшкодувати спричинену їй шкоду й звернулась до суду із позовом про захист свого інтересу в отриманні земельної ділянки у власність, який не було реалізовано. Таким чином, між сторонами речові приватноправові відносини не виникли. 
При визначенні предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
З огляду на викладене, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, а тому справа підлягає розгляду за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства. 
Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Частиною 1 статті 377 ЦПК України, зокрема, передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу.
За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.
Одночасно ОСОБА_1 роз`яснюється, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.
Окрім того, позивачці роз`яснюється її право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,368, 374,377,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 березня 2021 року скасувати та закрити провадження у справі.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: