ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 м.Рівне, вул.Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2021 року                                                                                     Справа № 903/992/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Розізнана І.В. ,  суддя Бучинська Г.Б. 

секретар судового засідання Першко А.А.,

представники учасників справи:
позивач-                не з`явився;   
відповідач 1-             не з`явився;
відповідач 2-         Марщівська О.П.;
відповідач 3-         не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Позивача-Фізичної особи-підприємця Рабчука Андрія Васильовича на рішення господарського суду Волинської області від 31.03.2021, повний текст якого складено 09.04.2021, у справі №903/992/20 (суддя Костюк С.В.)

за позовом       Фізичної особи-підприємця Рабчука Андрія Васильовича 
с.Підгайці Луцького р-ну Волинської обл.
до                      1. Головного управління національної поліції у Волинській області в особі 
  Рожищенського відділення поліції Ківерцівського відділу поліції Головного 
  управління національної поліції у Волинській області м.Луцьк
 2. Волинської обласної прокуратури в особі Рожищенського відділу 
  Маневицької місцевої прокуратури Волинської області м.Луцьк
3. Державної казначейської служби України м.Київ 
про стягнення 738 250 грн моральної та матеріальної шкоди,- 

У грудні 2020 року Фізична особа-підприємець Рабчук Андрій Васильович (надалі в тексті – Підприємець) звернувся з позовом до Головного управління національної поліції у Волинській області в особі Рожищенського відділення поліції Ківерцівського відділу поліції Головного управління національної поліції у Волинській області (надалі в тексті – Поліція), Волинської облас-ної прокуратури в особі Рожищенського відділу Маневицької місцевої прокуратури Волинської області (надалі в тексті – Прокуратура), Державної казначейської служби України (надалі в тексті – Казначейство) про стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України 738 250 грн, з яких 200 000 грн на відшкодування матеріальної шкоди, 200 000 грн на відшкодування моральної шкоди, 218 250 грн на відшкодування майнової шкоди у вигляді завданих збитків внаслідок поло-мок та деформації арештованого транспортного засобу, 120 000 грн на відшкодування упущеної вимоги внаслідок безпідставного та незаконного утримання транспортного засобу.(арк.справи 1-5).
За наслідками розгляду справи, рішенням господарського суду Волинської області від 31.03. 2021 у справі №903/992/20 в задоволенні позову відмовлено. Висновок про необґрунтованість позову вмотивовано тим, що Позивач не довів, що перебування автомобіля на майданчику тим-часового тримання призвело до необхідності виконання відновлювальних робіт по ремонту автомо-біля та перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з діями органів досудового розслідування та прокуратури. Позивач жодними доводами не обґрунтовує стягнення 200  000 грн матеріальної шкоди. Розміри матеріальної шкоди в сумі 200  000 грн та упущеної вигоди в сумі 120  000 грн не підтверджені жодними доказами.(арк.справи 169-172). 
Не погоджуючись із рішенням, Позивач подав скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 31.03.2020 у даній справі та ухвалити нове рішення, яким задоволити позов.(арк.справи 176-180).
Обґрунтовуючи скаргу, Позивач зазначає, що господарський суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, ухваливши рішення з порушенням норм матеріального права. На  думку Скаржника, суд безпідставно відхилив його доводи та не врахував, що ухвалою Рожищен-ського районного суду від 08.02.2018 у справі №167/118/18, було накладено арешт на зазначений автомобіль згідно клопотання Рожищенського відділу поліції в межах розслідування криміналь-ного провадження №1201803018000062 від 06.02.2018; арештований транспортний засіб 09.02. 2018 разом із завантаженим в нього піском передано на зберігання і саме в результаті неналеж-ного зберігання зазнав пошкоджень; ухвала Рожищенського районного суду від 22.02.2018, якою було скасовано арешт та зобов`язано передати Рабчуку А.В. на відповідальне зберігання авто-мобіль та ключі – фактично виконана 04.04.2018, відтак бездіяльність та протиправність дій процесуального керівника полягає у несвоєчасному поверненні транспортного засобу власнику; після отримання транспортного засобу проведено його ремонт, вартість ремонтно-відновлю-вальних робіт склала 218 250 грн; згідно постанови старшого слідчого СВ Рожищенського відді-лення поліції від 17.10. 2018 та від 26.06.2019, кримінальне провадження відносно  ОСОБА_1 від 06.02.2018 було закрито; зазначає, що завдана ОСОБА_1 моральна шкода в розмірі 200 000 грн полягає в перенесені ним духовних страждань в результаті звернення до правоохоронних органів, суду з метою повернення транспортного засобу та визнання бездіяльності прокурора протиправною.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2021 відкрито апеляційне провадження.(арк.справи 190)
02.06.2021 на адресу апеляційного суду надійшов відзив Прокуратури, у якому він просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.(арк.справи 193-207).
У судовому засіданні апеляційної інстанції 08.06.2021 Прокурор заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї правової позиції. 
Крім того, у судовому засіданні апеляційної інстанції колегія суддів відмовила у задо-воленні клопотання Позивача про відкладення розгляду справи (арк.справи 218-219) з огляду на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відпо-відному судовому засіданні. Відтак неявка учасника судового процесу в судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду його позову – не є підставою для відкладення. Явка сторін обов`язковою не визнавалась, а матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті. При цьому, апеляційне провадження порушено саме за скаргою ФОП Рабчука А.В. і апелянт не обмежений колом представників, а адвокат Хомич Р.В. надав перевагу для участі в іншому судовому засіданні.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення Прокурора, вивчивши мате-ріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд
ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з матеріалів справи, Рожищенським відділенням поліції Ківерцівського відділу поліції ГУНП у Волинській області на підставі матеріалів Луцького МРВ УСБУ у Волинсь-кій області 06.02.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №1218030180000052 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.2391 КК України.
Матеріалами кримінального провадження встановлено, що 06.02.2018    ОСОБА_2 , діючи під приводом виконання договору рекультивації кар`єра Валерянівського родови-ща піску, за допомогою спецтехніки: вантажопідйомних машин та механізмів, а саме екскаватора марки АТLАS 1604, реєстраційний № НОМЕР_1 , без спеціального дозволу на користування надрами, незаконно заволодів ґрунтовим покривом (поверхневим шаром) земель, чим спричинив небезпеку для довкілля.
Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні доручено проводити слідчому СВ Рожищенського відділення поліції Ківерцівського відділу поліції ГУНП у Волинській області Кучинській Л.О.
Постановою слідчого від 06.02.2018 екскаватор марки АТLАS 1604, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вантажний автомобіль «Sсаnіа», реєстраційний номерний знак    НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , ключі до вищевказаних транспортних засобів, свідоцтво про реєстрацію машини НОМЕР_4 від 04.03.205, видане ДІСГ у Волинській області, дві накладні №53 від 06.02.2018 відпущені ОСОБА_3  – визнані речовими доказами в кримінальному провадженні.
Транспортні засоби передані на зберігання до майданчика тимчасового тримання транс-портних засобів Рожищенського ВП ГУНП в області.
Ухвалою слідчого судді Рожищенського районного суду від 08.02.2018 накладено арешт на екскаватор марки АТLАS 1604, реєстраційний №   НОМЕР_1 , автомобіль «Sсаnіа», реєстраційний, номерний знак    НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , ключі від даного автомобіля, свідоцтво про реєстрацію машини НОМЕР_4 від 04.03.205, видане ДІСГ у Волинській області, дві накладні №53 від 06.02.2018 відпущені  ОСОБА_3 та заборонено відчужувати, роз поряд-жатися та користуватися вказаним майном.(арк.справи 82-84).
Згідно акту прийому-передачі від 09.02.2018 вказані транспорті засоби у присутності адво-ката ОСОБА_4 були прийняті на зберігання слідчою СВ Рожищенського ВП ГУНП в області Кучинською Л.О.(арк.справи 13-14).
21.02.2018 Рожищенським ВП ГУНП у Волинській області до ЄРДР внесено відомості за №12018030180000070 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України; дане кримінальне провадження 21.02.2018 об`єднано з матеріалами кримінального провадження №1218030180000052.
Ухвалою слідчого судді Рожищенського районного суду від 22.02.2018 клопотання адво-ката Давидюка О.Ф. в інтересах  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_5 про скасування арешту майна накла-деного на підставі ухвали від 08.02.2018 та передачу арештованого майна на відповідальне збереження – задоволено частково, а саме: відмовлено у скасуванні арешту та зобов`язано проце-суального керівника в кримінальному провадженні передати на відповідальне збереження ОСОБА_1 та ОСОБА_5 екскаватор марки АТLАS 1604, реєстраційний №   НОМЕР_1 та автомобіль «Sсаnіа», реєстраційний номерний знак    НОМЕР_2 (арк.справи 85-86).
З матеріалів справи вбачається, що на вказану ухвалу слідчого судді прокурором у кримі-нальному провадженні, 23.02.2018 подано апеляційну скаргу в порядку ст.393 КПК України; ухвалою апеляційного суду Волинської області від 02.03.2018 відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою Прокурора.(арк.справи 116-117).
07.03.2018 начальником Рожищенського відділу Маневицької місцевої прокуратури Стасю-ком А.П. до слідчого судді Рожищенського районного суду подано заяву про роз`яснення судового рішення; ухвалою слідчого судді Рожищенського районного суду від 21.03.2018 в задоволенні вказаної заяви відмовлено.
На зазначену ухвалу 27.03.2018 Прокурором у кримінальному провадженні подано апеля-ційну скаргу в порядку ст.380 КПК України, в задоволенні якої 02.04.2018 апеляційним судом Волинської області відмовлено.
Ухвалою слідчого судді Рожищенського районного суду від 21.03.2018 задоволено скаргу адвоката та визнано незаконною бездіяльність прокурора у кримінальному провадженні №12018030180000052 від 06.02.2018 щодо виконання рішення суду від 22.02.2018; зобов`язано начальника Рожищенського відділу Маневицької місцевої прокуратури Стасюка А.П. припинити незаконно утримувати у Рожищенському ВП ГУНП в області екскаватор марки АТLАS 1604, реєстраційний №   НОМЕР_1 та автомобіль «Sсаnіа», реєстраційний номерний знак    НОМЕР_2 (арк. справи 16-18).
Відповідно до протоколу огляду транспортного засобу та розписки, за актом приймання-передачі автомобіль «Sсаnіа», реєстраційний номерний знак    НОМЕР_2 , 04.04.2018 передано на відповідальне зберігання  ОСОБА_1 (арк.справи 28-33).
17.10.2018 прийнято рішення про закриття кримінального провадження по окремому епізоду, а саме в частині кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.2391 КК України у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення (п.2 ч.1 ст.284 КПК України), з якою Рожищенський відділ Маневицької місцевої прокуратури погодився (арк.справи 35-37).
За результатами досудового розслідування старшим слідчим СВ Рожищенського відділення ГУНП у Волинській області Тарасюк В.М. 26.06.2019 винесено постанову про закриття криміналь-ного провадження в частині кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення (п.2 ч.1 ст.284 КПК України), з якою Рожищенський відділ Маневицької місцевої прокуратури погодився. (арк.справи 38-41).
Вважаючи, що діями посадових осіб органів досудового розслідування йому завдано ОСОБА_6 , Підприємець заявив до стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України 738 250 грн, з яких 200 000 грн на відшкодування матеріальної шкоди, 200 000 грн на відшкодування моральної шкоди, 218 250 грн на відшкодування майнової шкоди у вигляді завданих збитків внаслідок поломок та деформації транспортного засобу, 120 000 грн на відшкодування упущеної вимоги вгаслідок безпідставного та незаконного утримання транспортного засобу; вимогу про стягнення суми шкоди не конкретизовано щодо кожного з відповідачів.
Як вже зазначалося, рішенням від 31.03.2021 господарський суд Волинської області від-мовив у задоволенні позову.(арк.справи 169-172).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд вважає, що скарга безпідставна і не підлягає задоволенню з огляду на наступне:
Предметом даного спору є стягнення шкоди та упущеної вигоди.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові осо-би зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Консти-туцією та законами України.
Кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи без-діяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.(ст.56 Конституції України).
Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі в тексті – ЦК України) встановлено, що циві-льні права і обов`язки виникають безпосередньо з актів цивільного законодавства, а також внаслі-док завдання майнової (матеріальної) шкоди.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. (ст.16 ЦК України). Згідно із п.8 ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Аналогічні норми містяться також в статті 20 Господарського кодексу України (надалі в тек-сті – ГК України), якою встановлено, що кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування шкоди.
Застосування цього способу захисту визначається положенням ст.22 ЦК України і проводить-ся як у договірних зобов`язаннях (ст.611 ЦК України), так і в позадоговірних зобов`язаннях (гл.82 ЦК України), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду.
Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбаче-них законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності, відповідно до статті 623 ЦК України.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено у ст.1166 ЦК Украї-ни, згідно з якою – майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фі-зичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її ви-ни.
Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення). Для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина.
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважаєть-ся поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язко-вою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавала шкоди.
Статтями 1173, 1174 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Авто-номної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повно-важень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи безділь-ністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самовряду-вання незалежно від вини цієї особи.
Вбачається, що у відповідності до приписів наведених норм, підставою для цивільно-право-вої відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як скла-дові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шко-да відшкодовується незалежно від вини.
До сфери застосування норм ст.ст. 1173, 1174 ЦК України відносяться правовідносини із за-подіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв`язку з прийняттям вищезазначеними суб`єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень.
Таким чином, предметом доказування у даній справі є факт протиправної поведінки відпо-відачів у вигляді незаконних рішень, дій чи бездіяльності, заподіяння шкоди такими рішеннями по-зивачу та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою позивачу шкодою.
Матеріали справи свідчать, що звертаючись з позовом та апеляційною скаргою Підприємець зазначає, що у зв`язку із неналежним зберіганням арештованого автомобіля Рожищенським відді-лом поліції та бездіяльністю процесуального керівника у кримінальному провадженні у нього виникли зобов`язання по оплаті 218 250 грн виконавцю ремонтних робіт автомобіля, а саме: заміна ресор задніх (2500 грн), заміна ресор передніх (5000 грн), ремонт рами (20000 грн), заміна шин (10800 грн), заміна гальмівного крану гальмівної системи (4500 грн), заміна водяної помпи (1350 грн), реставрація кузова (37000 грн), зварювальні роботи (25000 грн), заміна електропро-водки (24000 грн), демонтаж/монтаж пневмопроводки (32000 грн), ремонт балки (40000 грн), ремонт водяної помпи (9500 грн), ремонт енергоакумулятора (6600 грн).
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інс-танції, що Позивачем не надано до матеріалів справи будь-яких доказів того, що перебування автомобіля на майданчику тимчасового тримання призвело до необхідності виконання відновлю-вальних робіт по ремонту автомобіля та перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з діями органів досудового розслідування та прокуратури.
Так, з матеріалів кримінального провадження №1218030180000052 вбачається, що на під-ставі дозволу виконувача обов`язків начальника ТСЦ 0741 № 606 від 22.06.2017, ОСОБА_1 переобладнанно автомобіль марки «Scаnіа» R144L460, номер кузова НОМЕР_5 , об`єм двигуна 14200, рік випуску 1999, колір білий на автомобіль Scania 124С, 420, номер кузова НОМЕР_3 , рік випуску 2000.
Відповідно до митної декларації UА807190/2017/302643 від 11.04.2017, в Україну з Латвії ввезено раму металеву без двигуна, без кузова, без системи відпрацьованих газів, без осей, без коліс, без інших навісних елементів, для вантажного автомобіля марки Scаnіа ідентифікаційний номер рами НОМЕР_3 , бувша у використанні, має пошкодження. Календарний рік виготовлення 2000.
В цій же декларації вказано про пошкодження зазначеної рами: пошкодження лонжеронів у вигляді вм`ятин та порушення геометричних розмірів по довжині та у вертикальній площі, а також сколів та зчосів лако фарбового покриття. Корпус рами має корозійні пошкодження по усій поверхні. Лонжерони рами деформовані, мають тріщини, які доходять до середини профілю поси-лені сварочними накладками, відсутні фрагменти (відсутні частини прокольних лонжеронів лівого та правого, а також поперечні балки).
Згідно висновку експертного товарознавчого дослідження №3354 від 11.04.2017, проведено-го судовим експертом Харківського НДІСЕ – рама вантажного автомобіля Scania, ідентифіка-ційний номер рами НОМЕР_3 , містить пошкодження, внаслідок яких відновити її у відповідності до нормативних документів неможливо, а тому її вартість визначається вартістю металолому (відповідні докази, наявні в матеріалах кримінального провадження додаються до матеріалів справи).
Таким чином, пошкодження виявлені під час приймання автомобіля Scania, ідентифікацій-ний номер рами НОМЕР_3 , з майданчика тимчасового тримання Рожищенського ВП ГУНП у Волинській області були наявними ще до моменту його вилучення 06.02.2018 та збері-гання на штрафмайданчику.
Тому вимога про відшкодування за рахунок Державного бюджету коштів на ремонт авто-мобіля у зв`язку із накладенням на нього судового арешту, який передбачає заборону відчуження, розпорядження та користування автомобілем «Scania», реєстраційний номерний знак    НОМЕР_2 є безпідставною і недоведеною належними та допустимими доказами.

Крім того, як у позові так і в апеляційній скарзі Позивач наголошує на необхідності стягнення з Відповідачів на його користь 200  000 грн збитків, однак не обґрунтовує таку вимогу жодними доводами та доказами, тому така вимога також не підлягає задоволенню.

Також ФОП Рабчук А.В. вважає, що діями Відповідачів йому завдано моральної шкоди в сумі 200 000 грн.
Розглядаючи дану вимогу, апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазна-ла у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
За правилами частини 3 статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру від-шкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягала ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Моральна шкода компенсується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошо-вого відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуван-ню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.
Суд першої інстанції правомірно встановив, що до матеріали справи не містять доказів, а Позивач не довів ні змісту заподіяної йому моральної шкоди, ні характеру, обсягу і тривалості душевних страждань, наявності та істотності вимушених змін у її життєвих стосунках, про причин-но-наслідковий зв`язок між діями Відповідачів та заподіяною йому моральною шкодою.
Відсутні докази звернення Позивача до спеціалістів за допомогою з приводу душевних страждань. 
Неподача належних та допустимих доказів, які підтверджують спричинення моральної шкоди, внаслідок протиправних дій працівників правоохоронних органів, а також настання шкоди через неправомірні дії працівників (причинно-наслідковий зв`язок), що свідчить про відсутність підстав відшкодування матеріальної шкоди.

Крім того, Позивач заявив до стягнення 120  000 грн упущеної вигоди.
Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним от-римані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності нео-держаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.
При зверненні з вимогою про відшкодування упущеної вигоди позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Таким чином, вимоги про відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди повинні бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами на підкріплення реальної мож-ливості отримання потерпілою стороною відповідних доходів у разі, якби придбана ним земельна ділянка була вільною.
Упущена вигода – це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. При визначенні упущеної вигоди (неодержаних доходів) врахову-ються вжиті позивачем заходи для їх одержання. При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей. Нічим не підтверджені розрахунки позивача про можливі доходи до уваги братися не повинні.
Матеріалами справи стверджено, що вимоги Позивача щодо стягнення упущеної вигоди ґрунтуються на розрахунках можливого прибутку у разі використання вилученого органом досудо-вого розслідування, в рамках кримінального провадження, вантажного автомобіля, є теоретичними, ґрунтуються на припущеннях, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені належними доказами, які б свідчили про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати Позивач.
Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали  протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які кредитор поніс би, якби не відбулося порушення права. Обґрунтування і доказування розміру збитків здійснюється кредито-ром. Така вимога обґрунтована основною спрямованістю інститутів цивільно-правової відповідаль-ності саме на відшкодування збитків.
Нездатність позивача обґрунтувати вимоги про відшкодування упущеної вигоди може бути для суду підставою для відмови в задоволенні таких вимог. Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.
Натомість Позивачем на надано належних та допустимих доказів реальної можливості отримання доходів, а тому позовна вимога в частині стягнення упущеної вигоди в сумі 120 000 грн задоволенню не підлягає, про що вірно встановлено судом першої інстанції.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що стягнення шкоди заявлено до трьох відповідачів у справі, без конкретизації суми щодо кожного з відповідачів, при цьому, Державна казначейська служба України не може бути відповідачем у спорі про відшкодування шкоди, оскільки не приймала участі у проведені слідчих дій у кримінальному провадженні.

Переглядаючи рішення господарського суду першої інстанції, колегія суддів зауважує, що протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою пору-шення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`я-зок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода – наслідком. Шкода – це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом.
На переконання колегії суддів, у даному випадку, матеріали справи не містять доказів того, що процесуальні рішення Відповідачів були постановлені внаслідок злочинного наміру посадових осбі або їх грубої недбалості.
Суд зазначає, що ч.ч.6,7 ст.1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої не закон-ними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Тобто, відшкодування шкоди, завданої в результаті незаконного рішення, дії чи безділь-ності органу, можливе лише в разі встановлення в діях особи складу злочину.
Натомість, Позивачем в установленому законом порядку не доведено належними і допусти-мими доказами, що дії службових осіб відповідачів є такими, що вчинені як завідомо неправомірні.
Згідно із ч.ч. 2, 3 ст.13 ГПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Частиною 4 ст.13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встанов-лює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними, згідно ст.76 ГПК України, є докази, на підставі яких можна встановити обста-вини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються пред-мета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи запе-речення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.(ч.1 ст.77 ГПК України).
У рішенні в справі «Трофимчук проти України» №4241/03 від 28.10.2010р. Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги є безпідс-тавними, недоведеними належними, допустимими та достатніми доказами, а рішення суду першої інстанції ухваленим із дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Скаржника не встановлено.
Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи Скаржника про неправомірність висновків суду першої інстанції щодо характеру правовідносин сторін, змісту зобов`язань Відпові-дачів, рівно як і твердження про невмотивованість висновку про безпідставність заявленого позову, а тому рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задо-волення.
Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та без-посередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України). 
Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни ос-каржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарсько-го суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Керуючись ст.ст.34, 86, 126, 129, 232, 233, 240, 275, 276, 282, 284, 287 Господарського про-цесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд  
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Рабчука Андрія Васильовича на рішення господарського суду Волинської області від 31.03.2021 у справі №903/992/20 залишити без задо-волення. а рішення суду першої інстанції – без змін.
2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верхов-ного Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.
3. Матеріали справи №903/992/20 повернути до господарського суду Волинської  області.

Головуючий  суддя                                                                      Грязнов В.В. 

Суддя                                                                                              Розізнана І.В.  

Суддя                                                                                              Бучинська Г.Б.