ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 758/16245/17
провадження № 61-43864св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Ігнатенка В. М., 
Стрільчука В. А.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Акціонерне товариство «Протон Енержі Груп» (Proton Energy Group SA),
 
провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 березня 2018 року, ухвалене у складі судді Супрун Г. Б., та постанову Апеляційного суду міста Києва від 16 серпня 
2018 року, прийняту колегією у складі суддів: Ратнікової В. М., Вербової І. М., Лапчевської О. Ф.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 і 
ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Акціонерне товариство (далі - АТ) «Протон Енержі Груп», про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації.
В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_6 о 23 год05 хв у блозі народного депутата України на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_12 за адресою в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_9 / (власником доменного імені є ОСОБА_4 ) ОСОБА_2 розмістив статтю «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка містить такі фрази: фраза № 1: «ІНФОРМАЦІЯ_4», та фраза № 2: «ІНФОРМАЦІЯ_10 ». Позивач стверджував, що він не має жодного відношення до злочинної схеми монополізації ринку скрапленого газу за участю Служби безпеки України (далі - СБУ) та ОСОБА_6 , на яку вказував автор цієї статті ОСОБА_2 , та метою якої, за твердженням автора, є зачистка ринку скрапленого газу від інших трейдерів для монополізації ринку скрапленого газу в інтересах АТ «Протон Енержі Груп», власником якого є ОСОБА_1 ; при цьому ОСОБА_6 не має відношення до АТ «Протон Енержі Груп» та його діяльності і не є його партнером.
Поширена відповідачами інформація про монополізацію ринку скрапленого газу завдяки спільним діям СБУ та ОСОБА_6 в інтересах АТ «Протон Енержі Груп», єдиним власником та вигодонабувачем в якому є позивач, інформація про його партнерство з ОСОБА_6 , про його номінальний статус у AT«Протон Енержі Груп» порушує його права позивача, оскільки є негативною, впливає на громадську думку та вказує на незаконний спосіб ведення ним господарської діяльності в Україні.
Просив спростувати інформацію, поширену у статті автора ОСОБА_2 під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що була розміщена ІНФОРМАЦІЯ_6 о 23 год05 хв на веб-сайті 
ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою в мережі Інтернет: 
ІНФОРМАЦІЯ_9 (власником доменного імені є ОСОБА_3 , наступного змісту: фрази: «ІНФОРМАЦІЯ_11», «ІНФОРМАЦІЯ_10 ».
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття 
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 16 березня 2018 року позов задоволено.
Визнано недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права і принижує честь, ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену у статті автора ОСОБА_2 під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що була розміщена ІНФОРМАЦІЯ_6 о 23 год05 хв на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_7 в мережі Інтернет за адресою 
ІНФОРМАЦІЯ_9 /, а саме : «ІНФОРМАЦІЯ_11», «ІНФОРМАЦІЯ_10 ».
Зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 протягом 5 календарних днів з дня набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію про ОСОБА_1 шляхом розміщення на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_7 peзoлютивнoї частини рішення суду у цій справі під заголовком «Спростування».
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Задовольняючи позов, суд першої інстанцій виходив з того, що поширена 
ІНФОРМАЦІЯ_6 відповідачами щодо ОСОБА_1 інформація є недостовірною та негативною для позивача, оскільки характеризує його як 
особу - учасника незаконної змови з СБУ та ОСОБА_6 в інтересах 
АТ «Протон Енержі Груп» і особу, що здійснює господарську діяльність у нечесний та неконкурентний спосіб, не дотримується законів України про захист економічної конкуренції при здійсненні ним господарської діяльності. За висновком суду, поширення таких тверджень впливає на громадську думку про позивача та порушує його право на повагу до честі, гідності і завдає шкоди діловій репутації.
Постановою Апеляційного суду міста Києва від 16 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 березня 2018 року скасовано і ухвалено нове про задоволення позову.
Визнано недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права і принижує честь, ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену у статті автора ОСОБА_2 під назвою: «  ІНФОРМАЦІЯ_1 », розміщеній ІНФОРМАЦІЯ_6 о 23год05 хв на 
веб-сайтіhttp://blogs.pravda.com.ua/ у мережі Інтернет за адресою 
ІНФОРМАЦІЯ_9 /, а саме : «ІНФОРМАЦІЯ_11», «ІНФОРМАЦІЯ_10 ».
Зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 протягом 5 календарних днів з дня набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію про ОСОБА_1 шляхом розміщення на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_7 peзoлютивнoї частини рішення суду у цій справі під заголовком «Спростування».
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 896 грн.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зазначив про розгляд місцевим судом справи за відсутності відповідачів, не повідомлених належним чином про дату, час і місце засідання суду, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення.
Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції вважав доведеним факт поширення відповідачами недостовірної інформації про участь ОСОБА_1 у реалізації «схеми» монополізації ринку скрапленого газу та про те, що очолюване ним АТ «Протон Енержі Груп», в якому позивач є акціонером та бенефіціарним власником, займає монопольне становище.
Апеляційний суд зазначив, що оспорювана інформація не містить алегорій, сатири, гіпербол тощо, не є припущенням чи критикою діяльності позивача, її можна перевірити на достовірність, тому така інформація не є оціночними судженнями і може бути спростована.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У вересні 2018 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва 
від 16 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва 
від 16 серпня 2018 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Касаційна скарга мотивована тим, що справу розглянуто неповноважним складом суду в судах першої та апеляційної інстанції. В суді першої інстанції здійснено реєстрацію справи в автоматизованій системі документообігу суду на наступний день після надходження справи до суду, що є порушенням частини другої статті 11-1 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час пред`явлення позову. В суді апеляційної інстанції безпідставно здійснено заміну суддів, що входять до складу колегії суддів.
Заявник вказує, що суд першої інстанції не провів у справі підготовче засідання, чим порушив статтю 189 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час вирішення справи судом першої інстанції.
Також заявник вказує про те, що суди попередніх інстанцій не визначились із характером оспорюваної інформації та не з`ясували, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Оспорювана інформація стосується питання, що становить суспільний інтерес, а стилістика такої інформації, зміст висловів та мовні обороти не мають стверджувального характеру з посиланням на конкретні факти особи позивача. 
Позиція інших учасників справи
У листопаді 2018 року представник АТ «Протон Енержі Груп» - адвокат 
Костінова Г. В. та представник ОСОБА_1 - адвокат Мікітян К. О. подали відзиви на касаційну скаргу ОСОБА_2 , у яких вказували на безпідставність її доводів та відповідність висновків апеляційного суду обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права.
Провадження у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 14 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та зупинено виконання постанови Апеляційного суду міста Києві від 16 серпня 2018 року до закінчення касаційного провадження.
Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 о 23 год05 хв у блозі народного депутата України на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_2 розміщено статтю «ІНФОРМАЦІЯ_1 », в якій автор статті фразою № 1: «ІНФОРМАЦІЯ_4», та фразою № 2: «ІНФОРМАЦІЯ_5 », в контексті з іншими фразами публікації, такими як: «ІНФОРМАЦІЯ_13 »; «ІНФОРМАЦІЯ_3 », повідомив читачам про те, що існує злочинна схема, учасниками якої є Президент України ОСОБА_7 , СБУ, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , та метою створення цієї схеми є зачистка ринку скрапленого газу від інших трейдерів для монополізації ринку скрапленого газу в інтересах АТ «Протон Енержі Груп».
Автор статті також стверджує, що схема зачистки ринку скрапленого газу реалізувалася «через його ( ОСОБА_6 ) молодшого партнера - власника (за документами) компанії «Протон Енерджі»… ОСОБА_1 », тобто автор вказує, що позивач є номінальним власником АТ «Протон Енержі Груп».
Апеляційний суд встановив, що поширена відповідачами інформація доведена до відома невизначеної кількості осіб, користувачів та відвідувачів веб-сайту видання «Українська правда. Блоги» та стосується позивача. 
Зі статті 19 статуту АТ «Протон Енержі Груп» суд апеляційної інстанції встановив, що товариством керує рада директорів, яка складається з одного або декількох членів. Відповідно до витягу з Торгового реєстру Женеви від 18 квітня 2017 року ОСОБА_1 з 2012 року є директором, підписантом та єдиною особою, яка здійснює керівництво АТ «Протон Енержі Груп», про що здійснено публікацію у газеті № 8394 від 29 травня 2012 року та у офіційному торговому бюлетені Швейцарії від 1 червня 2012 року.
З листа партнера фірми АТ «Перар де Боккар» ОСОБА_8 від 19 квітня 
2017 року суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_1 має два сертифікати на пред`явника номінальною вартістю 50 000 швейцарських франків кожен, що становить 100% акціонерного капіталу АТ «Протон Енержі Груп», та є кінцевим бенефіціарним власником (контролером) цього товариства. 
З витягу з Торгового реєстру Женеви від 18 квітня 2017 року апеляційний суд встановив, що на дату поширення відповідачами недостовірної інформації ОСОБА_6 не входив до органів управління зазначеного товариства і не був його уповноваженою особою.
Суди встановили, що згідно з рішенням Антимонопольного комітету України 
від 22 грудня 2016 року № 562-р «Про надання дозволу на концентрацію» ОСОБА_6 не зазначений як особа, пов`язана відносинами контролю з Proton Energy Group SA та з іншим учасниками концентрації.
Зі статті 3 статуту АТ «Протон Енержі Груп» від 20 січня 2014 року апеляційний суд встановив, що цілями товариства є: торгівля всіма товарами та сировиною, зокрема у сфері нафтопродуктів, а також зберігання, транспортування та розподіл такої продукції або сировини, всі операції, пов`язані з фінансовими інструментами або контрактами, що стосуються таких продуктів або матеріалів, всі діяльності та послуги пов`язанні з цією сферою.
Розпорядження щодо визнання АТ «Протон Енержі Груп» таким, що займає монопольне (домінуюче) становище, Антимонопольний комітет України не приймав. Інших доказів, що підтверджують обставини зайняття цим товариством монопольного становища, суду не надано.
Також суд встановив, що відповідно до експертного висновку Департаменту «Центр компетенції» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» 
від 12 жовтня 2017 року № 117/2017-ЕВ-ЦК реєстрантом доменного імені www.pravda.com.ua, на веб-сторінці якого відбулося поширення недостовірної інформації, є ОСОБА_3 .
Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови 
Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За таких обставин розгляд касаційної скарги  ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду міста Києва від 16 серпня 2018 року здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону 
від 3 жовтня 2017 року № 2147?VIII, що діяла до 8 лютого 2020 року.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України у редакції Закону України 
від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України у тій же редакції під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення (частина третя статті 401 ЦПК України).
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги та відзивів на неї, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Згідно зі статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.
Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.
Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України від 06 жовтня 2015 року).
Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс , Гудвіна , Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.
Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, пункт 46).
Суд враховує при цьому правову позицію Європейського суду з прав людини щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «фактів». Так, 
у пункті 39 рішення Європейського суду з прав людини від 28 березня 2013 року у справі «Нова Газета і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначав, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести.
Отже, при оцінці твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. (Jerusalem v. Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11).
Встановивши, що відповідач поширив відносно позивача недостовірну інформацію, яка є негативною, суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та спростування вказаної інформації у спосіб її розповсюдження.
Доводи касаційної скарги вирішення судом першої інстанції справи неповноважним складом суду та непроведення цим судом підготовчого засідання не впливають на правильність висновків суду апеляційної інстанції, який скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове судове рішення по суті позовних вимог.
Не можуть бути підставою для скасування судового рішення апеляційного суду і доводи касаційної скарги щодо вирішення справи у цьому суді неповноважним складом суду,оскільки вони спростовуються матеріалами справи. Так, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями 
від 1 червня 2018 року справу розподілено судді-доповідачу РатніковійВ. М., до складу колегії ввійшли судді:Левенець Б. Б. та Борисова О. В.; протоколом автоматизованої зміни складу колегії суддів від 3липня 2018 року суддю 
Борисову Л. В. у зв`язку з її відпусткоюзамінено на суддю Лапчевську О. Ф.; протоколом автоматизованої зміни складу колегії суддів від 14серпня 2018 року суддю Левенця Б. Б. у зв`язку з йоговідпусткою замінено на суддю Вербову І. М.; справа розглянута колегією суддів у складі: Ратнікової В. М., Лапчевської О. Ф., Вербової І. М., яка визначена автоматизованим розподілом. Порушення порядку зміни складу колегії суддів касаційним судом не встановлено.
Касаційний суд враховує, що у судовому засіданні 16 серпня 2018 року, в якому брав участь представник ОСОБА_2 - адвокат Васильняк Р. І., апеляційний суд повідомив учасників справи про склад колегії суддів, що переглядає справу, здійснені зміни членів колегії суддів і підстави такої зміни та роз`яснено право заявити відвід. Присутній у судовому засіданні в апеляційному суді представник заявника не зазначав про розгляд справи неповноважним судом та відвід колегії суддів з таких підстав не заявив. Враховуючи викладене, вказані доводи касаційної скарги направлені на скасування судового рішення апеляційного суду з формальних підстав.
Посилання заявника про те, що апеляційний суд не визначив характер оспорюваної інформації та не з`ясував, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням, спростовуються змістом постанови суду апеляційної інстанції, який зазначив, що оспорювана інформація не містить алегорій, сатири, гіпербол тощо, не є припущенням чи критикою діяльності позивача, її можна перевірити на достовірність, тому така не є оціночними судженнями. Касаційний суд погоджується із таким висновком апеляційного суду.
Інші доводи касаційної скарги зводяться до необхідності переоцінки доказів, які оцінено апеляційним судом із додержанням норм процесуального права, і містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено 
статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України в редакції Закону від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Касаційним судом не переглядається рішення суду першої інстанції, оскільки таке рішення правильно скасовано апеляційним судом.
За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини третьої 
статті 401 ЦПК України в редакції Закону від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду без змін.
Щодо судових витрат
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Щодо поновлення виконання судового рішення
Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його дії.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін, касаційний суд відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України поновлює виконання постанови Київського апеляційного суду від 16 серпня 2018 року.
Керуючись статтями 409, 401 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, статтями 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Постанову Апеляційного суду міста Києва від 16 серпня 2018 року залишити без змін.
Поновити виконання постанови Апеляційного суду міста Києва від 16 серпня 2018 року.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:  	С. О. Карпенко В. М. Ігнатенко В. А. Стрільчук