ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/6885/20                                                                     Суддя (судді) першої інстанції: Добрівська Н.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 червня 2021 року                                                                                            м. Київ

          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
          головуючий суддя                    Грибан І.О.,
          судді:                                        Беспалов О.О.,
                                                  Ключкович В.Ю., 

          розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -
У С Т А Н О В И В :

           ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного сервісного центру Міністерства Внутрішніх Справ України, в якому просив:
          - визнати протиправною бездіяльність Головного сервісного центру Міністерства Внутрішніх Справ України щодо ненадання Висновку про можливість дублювання (присвоєння та нанесення спеціального індивідуального) ідентифікаційного номеру на транспортний засіб TOTYTA LAND CRUISER 200, чорного кольору, що належить ОСОБА_1 ;
          - зобов`язати Головний сервісний центр Міністерства Внутрішніх Справ України надати ОСОБА_1 Висновок про можливість дублювання (присвоєння та нанесення спеціального індивідуального) ідентифікаційного номеру на транспортний засіб TOTYTA LAND CRUISER 200, чорного кольору.
          Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.03.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
          Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та направити справу до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду по суті.
          В апеляційній скарзі апелянт наполягає на тому, що судом першої інстанції не прийнято до уваги той факт, що саме 30 січня 2021 року є днем, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
          З цих та інших підстав апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції про залишення позову без розгляду винесена з порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідності висновків суду обставинами справи, що призвело до ухвалення незаконого та необґрунтованого судового рішення.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2021 року відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 09 червня 2021 року.
          Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого зазначає, що з доводами апеляційної скарги категорично не погоджується, вважає їх необґрунтованими, та безпідставними. Натомість, стверджує, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи та надано належну оцінку наявним у справі доказам, а також доводам позивача, викладеним у клопотанні про поновлення строку звернення до суду, з дотриманням норм процесуального права.
          За наведених у відзиві обставин, відповідач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.          
          У судове засідання учасники судового процесу не з`явились та явки уповноважених представників до суду не забезпечили. Про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були повідомлені належним чином.
          З огляду на зазначене та керуючись приписами ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, суд протокольною ухвалою вирішив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.          
          Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
          Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач оскаржує правомірність ненадання Головним сервісним центром Міністерства Внутрішніх Справ України Висновку про можливість дублювання (присвоєння та нанесення спеціального індивідуального) ідентифікаційного номеру на транспортний засіб TOTYTA LAND CRUISER 200, чорного кольору, що належить ОСОБА_1 .
          Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
           20 липня 2020 року представником відповідача подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.
          Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху відповідно до ч.13 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України, як таку, що не відповідає вимогам статей 160, 161 цього Кодексу та надано п`ятиденний строк з дня одержання ухвали для усунення недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з посиланням на обставини, які перешкоджали позивачу звернутись до суду із відповідним позовом з дотриманням строку, встановленого абз.1 ч.2 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, навести доводи на обґрунтування поважності причин пропуску строку та надати докази на підтвердження таких доводів.
           19 серпня 2020 року до суду першої інстанції надійшла заява позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою, яка обґрунтована тим, що у вказаній справі позивач оскаржує правомірність бездіяльності Головного сервісного центру Міністерства Внутрішніх Справ України щодо ненадання Висновку про можливість дублювання, яка полягає у відмові про надання такого висновку датованого 30.01.2020.           Позивач наголошував на тому, що у вказаній відмові відповідач не зазначає, що позивач уже звертався з таким же питанням, а отже прийняте рішення Головного сервісного центу МВС саме від 30.01.2020 є предметом оскарження у цій справі. У цій справі не оскаржується відмова у наданні висновку Головного сервісного центру МВС від 19.10.2018 за вихідним номером 31/20671. Позивач вказує, що саме відмовою відповідача від 30.01.2020 порушуються його законні права та інтереси.
          Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.03.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
          Ухвалюючи зазначене судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк на звернення до суду, та будь-яких відомостей чи доказів, які унеможливили звернення до суду у встановлений законом строк, позивач не надав.
          За таких підстав, а також з урахуванням того, що підстави, на які посилався позивач, обґрунтовуючи своєчасність звернення до суду з вказаними вище позовними вимогами, визнані судом неповажними, будь-яких інших підстав, які б могли бути визнані судом поважними позивачем суду не надано, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання представника відповідача та залишення позовної заяви без розгляду.
          Переглядаючи справу за наявними доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення (ухвали) суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
          Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
          Приписами ст. 5 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
          Водночас, положеннями частини 1 та 2 ст.122 КАС України врегульовано, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
          Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що вирішальним для визначення строків звернення до адміністративного суду є встановлення факту, коли та за яких обставин позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод та інтересів та зміг вчинити дії, направлені на їх відновлення.
          Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд, про що останнім зазначено у постанові від 21 березня 2019 року у справі №826/5240/18.
          З матеріалів справи убачається, що позивачем заявлено вимогу про визнання протиправною бездіяльності Головного сервісного центру Міністерства Внутрішніх Справ України щодо ненадання Висновку про можливість дублювання (присвоєння та нанесення спеціального індивідуального) ідентифікаційного номеру на транспортний засіб TOTYTA LAND CRUISER 200, чорного кольору, що належить ОСОБА_1 . 
          Отже, предметом розгляду є саме правомірність ненадання відповідачем Висновку про можливість дублювання (присвоєння та нанесення спеціального індивідуального) ідентифікаційного номеру на транспортний засіб TOTYTA LAND CRUISER 200, чорного кольору, що належить ОСОБА_1 , а не листи відповідача від 19.10.2018 чи від 30.01.2020 , які не є рішенням органу владних повноважень, а лише інформують позивача про підстави відмови у задоволенні його заяви .
          Колегія суддів зауважує, що у листах відповідача від 19.10.2018 чи від 30.01.2020 викладено тотожні висновки щодо того, що надання Висновку про можливість дублювання ідентифікаційного номера неможливе, у зв`язку з тим, що не встановлено ідентифікаційний номера транспортному засобу TOTYTA LAND CRUISER 200, 2014 року випуску, чорного кольору, номерний знак НОМЕР_1 .            Отже, фактично позивач мав реальну можливість дізнатись про наявність оскаржуваної бездіяльності відповідача щодо ненадання Висновку про можливість дублювання (присвоєння та нанесення спеціального індивідуального) ідентифікаційного номеру у жовтні 2018 року.
          Разом з тим, судом встановлено, що звернувся до суду з даним позовом лише 19 березня 2020 року (відповідно до штампу поштового відділення), тобто з пропуском встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України строку для вчинення відповідних процесуальних дій.
          Водночас, положеннями ч. 1 ст. 122 КАС України регламентовано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
          Відтак, з аналізу наведеної норми слідує, що строк звернення до суду з позовом може бути поновлено судом у разі наведення поважних причин його пропуску.
          Питання ж поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.
          Разом з тим, колегія суддів зауважує, що відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).
          Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.
          Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
          Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання скарги.
          Таким чином,  тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження судового рішення з поважних причин.
          Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд про що останнім зазначається, зокрема, у постанові від 27 лютого 2020 року у справі № 140/965/18, від 06 квітня 2021 року у справі 823/2363/18 та інших.
          При цьому, колегія суддів зазначає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.
          Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14.08.2020 у справі № 536/2248/17.
          Строки звернення до адміністративного суду є аналогом інституту позовної давності, який належить до галузей матеріального приватного права. Під строком звернення до адміністративного суду з позовною заявою слід розуміти проміжок часу після виникнення спору у публічно - правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою про захист своїх прав, свобод чи інтересів, а дотримання такого строку звернення є однією з умов для реалізації права на звернення до суду.             Після закінчення цього строку особа не втрачає права звернутися з адміністративним позовом, при цьому, законодавцем врегульовано питання щодо необхідності зазначення поважних підстав для поновлення такого строку.
          При визначенні наслідків пропущення строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою застосовуються правила статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України та не можуть застосовуватись правила статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, якими врегульовано питання поновлення, продовження або відмови в такому поновленні чи продовженні процесуального строку саме щодо вчинення окремої процесуальної дії. 
          Так, частиною 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
          Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
          Таким чином, перевіривши рішення суду першої інстанції у межах вимог апеляційної скарги, відповідно до приписів статті 308 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду. 
          Отже, судом першої інстанції ухвалено судове рішення з дотриманням норм процесуального права.
          Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2021 року - без змін.
          Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування ухвали суду, а тому, відповідно до статті 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
          Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
          Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2021 року залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України. 

          Суддя-доповідач                                                                      І.О. Грибан

          Судді:                                                                                 О.О. Беспалов

                                                                                                    В.Ю. Ключкович

          (повний текст постанови складено 09.06.2021р.)