УХВАЛА

29 червня 2021 року 
Київ
справа №360/2573/21
адміністративне провадження №Пз/9901/8/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Стрелець Т.Г.,
суддів: Шарапи В.М.,  Кравчука В.М.,  Стеценка С.Г.,  Тацій Л.В., 
розглянувши подання судді Луганського окружного адміністративного суду Смішливої Т.В. про розгляд Верховним Судом як зразкової справи №360/2573/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
До Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшло подання судді Луганського окружного адміністративного суду про розгляд судової справи №360/2573/21 як зразкової.
Провадження у цій справі було відкрито ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року.
У позовній заяві позивачем - ОСОБА_1 заявлені такі вимоги:
- визнати протиправним розпорядження управління Пенсійного Фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області № 909190169002 від 28 квітня 2021 року щодо зменшення відсотку (проценту) розміру призначеної йому пенсії при її перерахунку у зв`язку з підвищенням заробітної плати діючим працівникам прокуратури з 90%  до 60% від суми місячної (чинної заробітної плати за відповідною прирівняною посадою працюючих працівників прокуратури - прокурора прокуратури (окружна), та застосування обмеження суми пенсії максимальним (граничним) розміром - десятьма прожитковими мінімумами, встановлених для осіб, які втратили працездатність;
- зобов`язати управління Пенсійного Фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області здійснити з 01 квітня 2021 перерахунок та виплату належної йому пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ 05 листопада 1991 (у редакції, що діяла на момент призначення пенсії), ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ від 14 жовтня 2014 в первинній редакції, наказу Генерального прокурора від 17 лютого 2021 року № 40 «Про день початку роботи окружних прокуратур, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної (чинної) заробітної плати за відповідною (прирівняною) посадою працюючих працівників прокуратури - прокурора прокуратури (окружна), без застосування обмеження суми пенсії максимальним (граничним) розміром, на підставі довідки Луганської обласної прокуратури про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії № 21-246 вих.21 від 19 квітня 2021 року, а також, здійснити виплату різниці в нарахованій та виплаченій сумі пенсії у період з 01 квітня 2021 року по теперішній час.
Позовні вимоги мотивовані тим, що при перерахунку пенсії пенсіонерам органів прокуратури має застосовуватись норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії згідно зі статтею 50-1 Закону України від 05 листопада1991 №1789-XII "Про прокуратуру",  а тому підстави для застосування положень частини другої статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 №1697-VII "Про прокуратуру" відсутні. Також позивач вказує на протиправність дій контролюючого органу щодо застосування обмежень максимального розміру пенсії при здійсненні її перерахунку, з огляду на призначення йому пенсії згідно положень статті 50-1 Закону України від 05 листопада 1991 року №1789-XII "Про прокуратуру", тобто до набрання чинності Законом України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII "Про прокуратуру" та відповідними змінами до нього. 
Обґрунтовуючи необхідність розгляду цієї справи як зразкової, суддя у своєму поданні наголошує на тому, що в провадженні суддів перебуває низка типових справ, де також порушуються вищезгадані питання стосовно перерахунку пенсії, призначеної в порядку Закону України «Про прокуратуру», спір у яких виник за аналогічного суб`єктивного складу учасників справи, з тотожних підстав та у подібних правовідносинах, які врегульовані одними і тими ж нормами права, зокрема:
-          У Луганському окружному адміністративному суді справи: №360/2302/21, №360/2467/21, №360/2527/21, №360/2577/21, №360/2683/21, №360/2694/21, №360/2704/21, 360/2736/21, 360/2739/21, 360/2818/21, 360/2854/21;
-          У Волинському окружному адміністративному суді справи: №140/5086/21, №140/5447/21, №140/5434/21;
-          У Дніпропетровському окружному адміністративному суді справи: №160/8195/21, №160/8766/21;
-          У Донецькому окружному адміністративному суді справи: №160/8195/21, №160/8766/21;
-          У Житомирському окружному адміністративному суді справа № 240/9370/21;
-          У Запорізькому окружному адміністративному суді справи: №280/4012/21, №280/4344/21;
-          У Львівському окружному адміністративному суді справи: №380/8051/21, №380/8650/21;
-          У Одеському окружному адміністративному суді справа №420/8274/21;
-          У Окружному адміністративному суді міста Києва справи: №640/14081/21, №640/15390/21;
-          У Полтавському окружному адміністративному суді справа №440/5536/21;
-          У Сумському окружному адміністративному суді справи: №480/4550/21, №480/4715/21;
-          У Харківському окружному адміністративному суді справи: №520/9601/21, №520/9369/21;
-          У Хмельницькому окружному адміністративному суді справи: №560/3126/20, №560/5454/21.
Загальна кількість справ, наведена суб`єктом подання, становить 33 адміністративні справи.
Доцільність розгляду зазначеної справи Верховним Судом як зразкової у поданні обґрунтовується тим, що у правовідносинах, пов`язаних із здійсненням перерахунку пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про Прокуратуру», постає гостра необхідність вирішити такі питання:
- в якому відсотковому розмірі має право позивач на здійснення перерахунку пенсії, а саме: у відсотках, передбачених статтею 50-1 Закону України від 05 листопада 1991 року №1789-XII "Про прокуратуру", чинний на момент призначення пенсії; або у відсотках, передбачених статтею 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII "Про прокуратуру", чинного на момент здійснення перерахунку пенсії позивачу;
- чи застосовується вимога, передбачена частиною вісімнадцятою статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 №1697-VII "Про прокуратуру", щодо максимального розміру пенсії, до осіб, яким пенсія була призначена до встановлення у законодавстві зазначеної вимоги про максимальний розмір пенсії.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі № 360/2573/21 як зразковій, Суд виходить із такого.
Порядок і умови ініціювання та вирішення питання про відкриття провадження у зразковій справі наведені у статті 290 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини першої цієї статті, якщо у провадженні одного або декількох адміністративних судів перебувають типові адміністративні справи, кількість яких визначає доцільність ухвалення зразкового рішення, суд, який розглядає одну чи більше таких справ, може звернутися до Верховного Суду з поданням про розгляд однієї з них Верховним Судом як судом першої інстанції.
Згідно з положеннями частини другої статті 290 Кодексу адміністративного судочинства України у поданні про розгляд справи Верховним Судом як зразкової зазначаються підстави, з яких суд, що надає подання, вважає, що справа має бути розглянута Верховним Судом як зразкова, в тому числі посилання на типові справи. До подання додаються матеріали справи.
За правилами пунктів 21, 22 частини першої статті 4 цього ж Кодексу типові адміністративні справи - це адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги. Зразкова адміністративна справа - типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення;
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що типова адміністративна справа набуває статусу зразкової лише після прийняття Верховним Судом рішення про відкриття провадження у зразковій справі у порядку, визначеному статтею 290 Кодексу адміністративного судочинства України.
В аспекті наведеного треба зазначити, що інститут зразкових рішень запроваджений з метою підвищення ефективності правосуддя шляхом розвантаження судів та спрощення процедури розгляду справ. Розгляд типової як зразкової справи має відбуватись у правовідносинах, які виникли насамперед внаслідок нового чи зміненого правового регулювання у певній сфері суспільних відносин, що в свою чергу зумовлює необхідність скерування практики застосування таких змін з метою їх правильного сприйняття і реалізації.
Отже доцільність ухвалення зразкового рішення у певній категорії типових спорів повинна виводитися передусім через призму завдання Верховного Суду як найвищого суду у системі судоустрою забезпечувати сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом (частина перша статті 36 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»). 
Основним орієнтиром для застосування механізму ухвалення зразкового рішення, на думку колегії суддів, має бути необхідність усунення (вирішення) проблеми неоднакового чи суперечливого застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права у справах, спори у яких виникли за аналогічних обставин справи та однакового правового регулювання спірних відносин. Тобто має існувати чітко окреслена проблема чи складність у правозастосуванні (зумовлена, приміром, невизначеністю чи суперечливістю   законодавчого регулювання певних відносин) на прикладі типових справ, кількість яких у поєднанні з необхідністю узгодження підходів до їх вирішення і визначатиме доцільність ухвалення зразкового рішення в певній категорії спорів.
Тут варто додати, що неоднаковість підходів до вирішення однотипних спорів може проявитися, коли складеться певна (суперечлива чи неоднакова) судова практика їх розгляду судами першої та апеляційної інстанцій, яка власне і засвідчить цю відмінність у правозастосуванні. 
У такому контексті зразкове рішення слугуватиме для судів першої та апеляційної інстанцій своєрідним взірцем, орієнтиром того, як потрібно застосовувати закон і   вирішувати подібні справи.
Таку позицію з приводу мети застосування процесуального механізму ухвалення зразкового рішення було висловлено в ухвалі Верховного Суду від 25 січня 2021 року у справі  №420/13452/20.
По суті, у статті 290 Кодексу адміністративного судочинства України йдеться про процесуальну новелу, розроблену на підставі європейської практики "пілотних рішень" Європейського суду з прав людини, й за допомогою інституту "пілотного" судового рішення на національному рівні можна розв`язати існуючі повторювані та "хронічні" структурні проблеми, що являють собою підґрунтя порушень; забезпечити невідкладний та належний судовий розгляд, єдність правозастосовної практики; зменшити навантаження на суддів, прискорити розгляд і вирішення типових адміністративних справ; оптимізувати ефективність виконання судових рішень.
З урахуванням вище наведеного колегія суддів КАС ВС приходить до висновку, що фактичні обставини у спірних правовідносинах, які лягли в основу подання судді Луганського окружного адміністративного суду, не є новими у судовій правозастосовчій практиці.
Основним способом забезпечення єдності судової практики є касаційний перегляд судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, в рамках якого Верховний Суд власне як суд касаційної інстанції повинен (в межах підстав касаційного провадження) перевірити правильність застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору. 
Так, Верховний Суд неодноразово висловлював правові позиції щодо застосування норм матеріального права у спорах, пов`язаних з оскарженням дій пенсійного органу стосовно перерахунку пенсії, призначеної за нормами Закону України від 05.11.1991 №1789-XII "Про прокуратуру", із застосуванням при здійсненні такого перерахунку відсоткового значення розміру пенсії, яке на час здійснення її перерахунку було зменшено внаслідок змін у законодавстві.
Зокрема, у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 у справі №308/11498/16-а, висловлена правова позиція згідно з якою при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому зміни у законодавстві щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.
Згодом таке правозастосування було підтримано й у постанові Верховного суду від 10 квітня 2019 у справі №310/6638/16-а (2-а/310/652/16).
Окрім цього, Верховним Судом неодноразово здійснювався касаційний розгляд справ, де позивачами виступали особи, яким пенсії були призначені відповідно до Закону України від 05 листопада 1991 №1789-XII "Про прокуратуру", а вимоги позовних заяв було звернуто до пенсійного органу стосовно неправомірності його дій та рішень щодо здійснення перерахунку такої пенсії із застосуванням обмеження її максимальним розміром, передбаченим статтею 86 Закону України від 14 жовтня 2014 №1697-VII "Про прокуратуру", в редакції зі змінами, внесеними Законами України від 24 грудня 2015 №911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", від 06 грудня 2016 №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (постанови Верховного Суду від 22 травня 2018 у справі №205/8204/16-а, від 03 квітня 2018 у справі №361/4922/17, від 02 травня 2018 у справі №704/87/17, від 15 серпня 2018 у справі №161/9572/17, від 17 січня 2019 у справі №161/713/17, від 15 травня 2019 у справі №554/4191/17, від 21 листопада 2019 у справі №161/14321/16-а, від 21 травня 2020 у справі №554/10510/16-а, від 28 жовтня 2020 у справі №686/2428/16-а).
Розглядаючи вищевказані справи, Верховний Суд сформулював правову позицію, відповідно до якої положення норм чинного законодавства, якими обмежувався максимальний розмір пенсії, не визнавались у встановленому порядку Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), отже, є чинними і підлягають виконанню. Тобто, на момент проведення перерахунку пенсії позивачам, наведеними положеннями встановлюються тимчасові обмеження розміру виплачуваної пенсії, які мають імперативний характер, неконституційними не визнавались, є чинними та обов`язковими до виконання органами Пенсійного фонду України. З огляду на наведене, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність у відповідача (відповідного територіального органу Пенсійного фонду України) законних підстав для здійснення виплати нарахованої пенсії без обмеження граничного розміру відповідно до статті 50-1 Закону України від 05.11.1991 №1789-XII "Про прокуратуру" (в редакції на час призначення пенсії), оскільки положення цієї статті втратили чинність.
Колегія суддів звертає увагу, що відступу від вищенаведених правових позицій суду касаційної інстанції не відбувалось, а процесуальний закон не наділяє такими повноваженнями суд першої інстанції, в тому числі й Верховний Суд, при розгляді ним справи як зразкової.
Відсутність же правозастосовчої практики у певних категоріях справ і наявність неоднакового застосування судами першої та/або апеляційної інстанцій норм матеріального права, ухвалення цими судами різних і суперечливих судових рішень у спорах окремої категорії, без врахування уже сформованої правової позиції Верховного Суду, не зумовлюють автоматичного і безумовного прийняття Верховним Судом справи до провадження як зразкової, і не визначені процесуальним законом як обов`язкові підстави для відкриття провадження у зразковій справі.
Аналогічну правову позицію з приводу порушених у поданні питань було висловлено в ухвалі Верховного Суду від 04 лютого 2021 року у справі №400/6132/20.
За таких обставин, колегія суддів КАС ВС констатує фактичне не доведення суб`єктом подання доцільності ухвалення зразкового рішення у цій категорії типових спорів у розрізі порушених ним питань, з огляду на існування з цього приводу актуальної правозастосовчої практики Верховного Суду.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що у поданні про розгляд цієї справи Верховним Судом як зразкової не міститься належних і обґрунтованих міркувань, які б свідчили про необхідність розв`язання існуючих або нових повторюваних та "хронічних" структурних юридичних проблем, що являють собою підґрунтя порушень прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб з боку суб`єктів владних повноважень у сфері публічно-правових відносин, та зумовлювали б доцільність розгляду цієї справи Верховним Судом як зразкової.
За правилами частини шостої статті 290 КАС України Верховний Суд відмовляє у відкритті провадження у зразковій справі, якщо подання не відповідає вимогам частини першої та (або) другої цієї статті, зокрема через значні розбіжності у їх фактичних обставинах, які унеможливлюють прийняття для них зразкового рішення.
Оскільки у даному конкретному випадку зазначені у поданні підстави не зумовлюють розгляд цієї справи Верховним Судом як зразкової, тобто подання не відповідає вимогам частини першої статті 290 Кодексу адміністративного судочинства України, у відкритті провадження належить відмовити.
Керуючись статтями 241, 248, 290 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті провадження у справі № 360/2573/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, за поданням судді Луганського окружного адміністративного суду Смішливої Т.В. від 18 червня 2021 про розгляд цієї справи як зразкової.
Справу № 360/2573/21 разом із поданням та доданими до нього документами повернути до Луганського окружного адміністративного суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                Т. Г.Стрелець
Судді                                                                                                    В.М. Кравчук
                                                                                                    В.М. Шарапа
                                                                                                    С.Г. Стеценко
                                                                                                    Л.В. Тацій