Ухвала       
 
02 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 331/3410/16-ц
провадження № 61-7982ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Коротенка Є. В.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 30 березня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача шляхом визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним та застосування правових наслідків недійсності правочину,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2016 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом, в якому, уточнивши свої позовні вимоги, просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором від 13 березня 2008 року                                             № ZPC0GI0000004347 станом на 31 березня 2016 року в розмірі 114 236,34 доларів США, яка складається із: заборгованості за тілом - 1 876,64 доларів США; заборгованості за процентами за користування кредитом -  25 191,17 доларів США; заборгованості за комісією за користування кредитом - 5 572,12 доларів США; заборгованість за пенею - 51 596,41 доларів США, що за курсом НБУ складає                2 994 134,47 грн.
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із зустрічним позовом, в якому, уточнивши свої позовні вимоги, просили визнати недійсним кредитний договір від 13 березня 2008 року № ZPC0GI0000004347 та додаткову угоду до нього, договір поруки від 13 березня 2008 року                                         № ZPC0GI0000004347, укладеним між банком та ОСОБА_3 , іпотечний договір від 13 березня 2008 року, укладений між банком та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 
 
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя рішенням від 23 листопада 2018? року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 13 березня 2008 року № ZPC0GI0000004347 у розмірі 48 769,72 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 1 278 254,36 грн, яка складається з основної заборгованості за кредитом за період з 24 квітня 2011 року в розмірі                                  28 456,70 доларів США, заборгованості за відсотками за період з 04 квітня 2011 року до 31 березня 2016 року в розмірі 20 313,02 доларів США. Стягнув з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 13 березня 2008 року № ZPC0GI0000004347 у розмірі                    17 427,30 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 456 769,53 грн, яка складається з основної заборгованості за кредитом за період з 24 листопада                 2016 року в розмірі 16 545,35 доларів США, заборгованості за відсотками за період з 24 листопада 2016 року до 31 березня 2016 року в розмірі 881,95 доларів США. В решті позову відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
Зустрічний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнив частково. Визнав недійсним положення пункту 8.1 додаткової угоди від 13 серпня 2008 року до кредитного договору від 13 березня 2008 року № ZPC0GI0000004347, укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в частині сплати позичальником за кредитом винагороди за резервування ресурсів у розмірі 3 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з пунктом 7.2 кредитного договору від 13 березня 2008 року                                           № ZPC0GI0000004347. В решті зустрічного позову відмовив.
 
Запорізький апеляційний суд постановою від 04 липня 2019 року рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2018 року залишив без змін. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
 
Верховний Суд постановою від 10 лютого 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Постанову Запорізького апеляційного суду від 04 липня  2019 року в частині вирішення позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасував, справу в цій частині передав на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2018? ? року та постанову Запорізького апеляційного суду від 04 липня 2019? ? року в частині вирішення позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК»  про захист прав споживача шляхом визнання договору про надання споживчого кредиту, додаткової угоди, договору поруки та іпотеки недійсними та застосування правових наслідків недійсності правочину, залишив без змін. 
 
Запорізький апеляційний суд постановою від 30 березня 2021 року рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у солідарному порядку суми заборгованості за кредитним договором від 13 березня 2008 року                                № ZPC0GI0000004347 в розмірі 48 769,72 доларів США, стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у солідарному порядку суму заборгованості за кредитним договором від 13 березня 2008 року № ZPC0GI0000004347 в розмірі                   17 427,30 доларів США, а також в частині розподілу судових витрат скасував та в цій частині ухвалив нове рішення, яким стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором від 13 березня 2008 року   № ZPC0GI0000004347 у розмірі 40 290,33 доларів США, з яких: за тілом кредиту -             28 456, 70 доларів США; за відсотками, нарахованими за період з 24 квітня 2011 року до 29 квітня 2014 року, - 11 833, 63 доларів США. В решті позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовив. Рішення суду першої інстанції в іншій частині не переглядав. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
 
11 травня 2021 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада              2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 30 березня 2021 року з пропуском строку на касаційне оскарження. 
 
ОСОБА_1 звернулася з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження, яке мотивоване тим, що повний текст оскаржуваної постанови апеляційного суду від 30 березня 2021 року вона отримала 12 квітня 2021 року, на підтвердження наведеного надано довідку поштового відділення від 05 травня               2021 року. 
 
Клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу. 
 
Доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвалених у цій справі судових рішень та надані матеріали свідчать про поважність причин пропуску цього строку та наявність підстав для його поновлення, оскільки копію оскаржуваної постанови апеляційного суду від 30 березня 2021 року заявник отримала 12 квітня 2021 року. 
 
В касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 30 березня 2021 року в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
 
ОСОБА_1 звернулася з клопотанням про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги, яке мотивоване тим, що вона є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком, яка за 2020 рік становить 20 157 грн, 5 % якого складає 1 007,85 грн, що є значно меншою сумою від розміру судового збору, який підлягає сплаті. На підтвердження наведеного заявником надано копію пенсійного посвідчення                     від 21 листопада 2017 року серії НОМЕР_1 та довідку про доходи ОСОБА_1 № 4092 4000 6204 1090 , видану Центральним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Запоріжжя в Запорізькій області, згідно з якою сума її пенсії за січень-грудень 2020 складає 20 157 грн.
 
Клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Згідно з частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
Спеціальним законом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, є Закон України «Про судовий збір».
 
Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
 
ОСОБА_1 є відповідачем у цій справі за позовними вимогами АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
 
Аналіз змісту статті 8 Закону України «Про судовий збір» дає підстави для висновку про те, що відповідачі у справі не є суб`єктами, на яких поширюється дія цієї правової норми, оскільки вона стосується лише позивачів.
 
Водночас відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
 
За змістом цієї практики щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наведеній, зокрема у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Гергел і Георгета Стоїческу проти Румунії», «Креуз проти Польщі», сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.
 
ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).
 
Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).
 
Враховуючи наведене, відповідач у справі може за певних обставин (дійсної неспроможності сплатити судовий збір, підтвердженої належними доказами) бути звільненим від сплати судового збору або його сплата може бути відстрочена чи розстрочена, розмір судового збору може бути зменшений судом. Тобто за вказаних обставин, з метою забезпечення права особи (відповідача) на судовий захист стаття 8 Закону України «Про судовий збір» може бути застосована за аналогією закону (частина дев`ята статті 10 ЦПК України) до іншої сторони спору.
 
Ставка судового збору, чинна на час подання касаційної скарги на рішення суду, встановлена підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» та визначена в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
 
Частиною першою статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.
 
На день подання касаційної скарги - 11 травня 2021 року курс долара США, встановлений Національним банком України, складав  27,76 грн за 1 долар США.
 
Таким чином, сума стягнення за оскаржуваними судовими рішеннями в національній валюті України на час подання касаційної скарги становила 1 837 629,28 грн (48 769,72 доларів США + 17 427,30 доларів США) х 27,76 грн).
 
Позовну заяву подано у квітні 2016 року, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою становила 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (мінімальна заробітна плата - 1 378 грн, пункт 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на час пред`явлення позову).
 
Отже, судовий збір за подання касаційної скарги в цій справі становить 55 128,88 грн (1 837 629,28 грн х 1,5 % х 200 %).
 
Згідно з наданої довідки про доходи розмір сукупного доходу ОСОБА_1 за                2020 рік становить 20 157 грн.
 
Враховуючи, що розмір судового збору за подання касаційної скарги (55 128,88 грн) перевищує 5 % доходу ОСОБА_1 за попередній календарний рік, з метою забезпечення їй права на судовий захист клопотання необхідно задовольнити та відстрочити їй сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Таке вирішення клопотання, з однієї сторони, забезпечить доступ ОСОБА_1 до суду касаційної інстанції, а з іншої сторони, сприятиме справедливості здійснення судових процедур та реалізації принципу рівності сторін цивільного процесу.
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
 
Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
 
Касаційна скарга за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, зокрема, містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 2 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Оскільки викладені в касаційній скарзі доводи викликають необхідність їх перевірки, касаційне провадження у даній справі необхідно відкрити та витребувати матеріали справи.
 
ОСОБА_1 звернулася з клопотання про зупинення виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2018 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 30 березня 2021 року до закінчення касаційного провадження у справі, яке мотивоване тим, що в разі неповернення суми боргу банк має право звернути стягнення на квартиру, яка була передана банку в іпотеку в забезпечення кредиту чи взагалі зареєструвати її на себе чи нового власника.
 
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.
 
Враховуючи, що постановою Запорізького апеляційного суду від 30 березня                          2021 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову, а таке судове рішення (про відмову в задоволенні позову) не підлягає примусовому виконанню, в задоволенні клопотання слід відмовити. 
 
Керуючись статтями 389, 390, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2018 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 30 березня 2021 року.
 
Клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги задовольнити.
 
Відстрочити ОСОБА_1 сплату судового збору в розмірі 55 128,88 грн до ухвалення судового рішення у справі.
 
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 30 березня 2021 року.
 
Витребувати з Жовтневого районного суду м. Запоріжжя цивільну справу                             № 331/3410/16-ц за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача шляхом визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним та застосування правових наслідків недійсності правочину.
 
Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада             2018 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 30 березня 2021 року до закінчення касаційного провадження у справі. 
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали.
 
До відзиву необхідно додати докази надсилання відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                А. Ю. Зайцев
            
                                                                                                           В. С. Жданова
            
                                                                                                           Є. В. Коротенко