ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2021 р. 	Справа № 440/4317/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Кононенко З.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 року, головуючий суддя І інстанції: М.В. Довгопол, м. Полтава, повний текст складено 16.10.20 року у справі № 440/4317/20
за позовом              ОСОБА_1  
до             Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України                     
про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, у якому просив суд стягнути з фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні (невиплата компенсації невикористаної відпустки як учаснику бойових дій з 2016 року по 2019 рік) за період з 07.02.2019 р. по 26.07.2020 р. включно.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 року у справі №440/4317/20 адміністративний позов задоволено.
Стягнуто з Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 40000,00 грн, з утриманням податків, зборів та інших обов`язкових платежів при виплаті.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.
Відповідач, фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 року у справі №440/4317/20 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, та зазначає, що компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій не входить до грошового забезпечення військовослужбовця, оскільки лише при невикористанні військовослужбовцем додаткової відпустки здійснюється виплата грошової компенсації. Відповідач вважає, що на нього не може бути покладено відповідальність, передбачену статтею 117 Кодексу законів про працю України щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Також вказує, що порядок проходження військової служби гарантується своєчасним розрахунком при звільненні військовослужбовця не за рахунок відповідальності у вигляді виплати середнього заробітку, а за рахунок надання військовослужбовцю права продовжувати службу та отримувати всі види грошового забезпечення протягом часу, необхідного для здійснення повного розрахунку з військовослужбовцем. 
Позивач правом надати відзив на апеляційну скаргу не скористався.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги  апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 , виданим 02.12.2016 р. Головним управлінням персоналу Генерального штабу Збройних Сил України (а.с.15).
06.02.2019 р. полковника ОСОБА_1 , колишнього старшого офіцера відділу підготовки військ та військових навчальних закладів оперативно-планового управління Головного управління зв`язку та інформаційних систем, звільненого наказом начальника Генерального штабу – Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 26.12.2018 р. № 692 у запас за підпунктом "б" (за станом здоров`я), відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", виключено зі списків особового складу, що підтверджується витягом із наказу начальника Генерального штабу – Головнокомандувача Збройних Сил України (по стройовій частині) № 25 від 06.02.2019 р. (а.с.13).
10.01.2020 р. позивач звернувся до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України із заявою про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у 2016, 2017, 2018 та 2019 роках (а.с.18).
Листом від 16.01.2020 р. № 305/155 Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України повідомило ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у 2016, 2017, 2018 та 2019 роках (а.с.21).
Позивач, вважаючи, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій під час звільнення з військової служби, звернувся з позовом до Полтавського окружного адміністративного суду.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2020 р. у справі №  440/876/20, яке набрало законної сили 07.08.2020 р., позов ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України, Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 06 лютого 2019 року, зобов`язано Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 06 лютого 2019 року, у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с.44-46).
Позивач, вважаючи свої права порушеними внаслідок затримки відповідачем виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік при звільненні, звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для стягнення з фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 40000 грн. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.
Згідно з частиною третьою статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року N 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.
Разом з тим, вказаними нормативними актами не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення особам за час затримки розрахунку. 
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.
Таким чином, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.
Слід зауважити, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці. 
Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зокрема, затримку виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.
В той же час такі питання  врегульовані  Кодексом законів про працю України.
Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з ним розрахунок у строки, зазначені статтею 116 цього Кодексу.
За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відтак, враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних до виплат сум, суд приходить до висновку про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби. 
Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 31.10.2019 у справі 2340/4192/18.
Згідно з ч. 2 ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Отже, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). 
Колегією суддів встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2020 у справі №440/876/20, яке набрало законної сили 07.08.2020, вирішено спір щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік, зокрема, визнано протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 06 лютого 2019 року, зобов`язано Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 06 лютого 2019 року.
Отже, спір щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік вирішено судом, а обставини, встановлені рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2020 р. у справі № 440/876/20, не підлягають доказуванню з огляду на приписи частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідач не надав до матеріалів справи доказів здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 06 лютого 2019 року, а отже, не здійснив повного розрахунку з позивачем усіх належних йому сум при звільненні.
Таким чином, після звільнення між позивачем та відповідачем був наявний спір про ненараховану та невиплачену грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки в зв`язку з чим позивач звертався до суду з метою здійснення остаточно розрахунку при звільненні.
Висновки суду у даній справі відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах щодо стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у випадку визначення суми виплат судовим рішенням, яка викладена у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17. Так, Великою Палатою Верховного Суду у вказаному рішенні визначено, що якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Також, у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 Великою Палатою Верховного Суду вказано, що у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.
При цьому, колегія суддів враховує, що доводів щодо непогодження відповідача з проведеним судом першої інстанції обрахунком середнього заробітку за період з 2016 року по 2019 рік апеляційна скарга не містить.
Колегія суддів не приймає довід апеляційної скарги, що компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій не входить до грошового забезпечення військовослужбовця, оскільки підпунктом 2.2.12 пункту 2.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України №5 від 13.04.2000, передбачено, що оплата, а також суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток входять до складу додаткової заробітної плати, а отже, така компенсація є складовою частиною заробітної плати (грошового забезпечення). Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В апеляційній скарзі відповідач не наводить жодних належних та допустимих доказів, на підставі яких спростовувалися би обставини, встановлені судом першої інстанції під час розгляду справи по суті та ухвалення рішення, щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.
Згідно ч.ч. 1-4  ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч.ч. 1-4  ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача у справі.
Відповідно до  ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 року у справі №440/4317/20 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.   
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 у справі № 440/4317/20 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.М. Мінаєва 	
Судді	   	В.А. Калиновський    З.О. Кононенко