Справа № 344/3411/20 
Провадження № 22-ц/4808/651/21 
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
               головуючої                        Пнівчук О.В.,
               суддів:                        Мелінишин Г.П., Томин О.О., 
розглянувши у  порядку  письмового провадження справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Івано-Франківського міського суду від 02 лютого 2021 року, вскладі судді Бабій О.М., у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У березні 2020 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 16 квітня 2018 року. 
Позов обґрунтовано тим, що відповідач ОСОБА_1 отримав у позивача кредит в розмірі 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання зобов`язання за кредитним договором, заборгованість за кредитним договором становить 15 489,89 грн, просив задовольнити позов та стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02 лютого 2021 року позов АТ КБ "ПриватБанк" задоволено частково, стягнуто із  ОСОБА_1  в користь АТ КБ "ПриватБанк" 3896,93 грн заборгованості за кредитним договором № б/н від 16 квітня 2018 року, взадоволенні решти вимог позову відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_1 в користь АТ КБ "ПриватБанк" 528,82 грн витрат по оплаті судового збору. Стягнуто із АТ КБ "ПриватБанк" в користь ОСОБА_1 3500 грн витрат на правничу допомогу.
АТ КБ "ПриватБанк" на дане рішення в частині відмовлених позовних вимог подало апеляційну скаргу, вважає його таким, що прийнято без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права.
Відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Ідентифікація клієнта не є обов`язковою, якщо клієнт вже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України, повторне заповнення будь-яких анкет-заяв або підписання інших додаткових документів не вимагалося. 
Крім того, відповідачем було підписано довідку про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту), тобто відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків та штрафу. 
Зазначає, що відповідач не лише отримав кредитну картку, а й визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на його виконання, зокрема, на погашення заборгованості. ПриватБанком надані до суду первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за Кредитним договором.
Позивач просив стягнути заборгованість за фактично отриманими кредитними коштами у розмірі 10095,13 грн, що становить заборгованість за простроченим тілом кредиту. Суд першої інстанції не врахував, що відповідач також скористався послугою "Миттєва розстрочка", що здійснюється з використанням електронного платіжного засобу при використанні покупцями сервісу "Миттєва розстрочка". Оскільки сервіс "Миттєва розстрочка" не є окремим кредитним договором, а є тільки додатковою послугою для власників кредитних карт підписання окремого кредитного договору не вимагається. 
Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні фактично отриманих відповідачем грошових коштів у повному обсязі, заявлений розмір яких підтверджується випискою по картрахунку та розрахунком заборгованості. Контрозрахунок та доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем не надано.
Зазначає, що на підтвердження того, що сторони погодили оплату процентів за користування кредитними коштами, а також розмір процентної ставки, відповідачем надано анкету-заяву про приєднання до умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також паспорт споживчого кредиту, які підписані відповідачем. Тобто, до суду надано конкретну редакцію «Умов та Правил надання банківських послуг», а тому суду необхідно було відступити від позиції Верховного Суду, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17. Отже, укладення договору відповідачем у відповідності до ст. 634 ЦК України шляхом приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку, є доведеним.
Просить скасувати рішення суду в частині не задоволених вимог та ухвалити нове, яким вимоги в цій частині задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін. Судові витрати покласти на відповідача.
Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу. Не заперечив, що у ОСОБА_1 наявна заборгованість в розмірі 3 896,93 грн, яку складає неповернуте тіло кредиту.
Вказує, що договір з банком укладено шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. У вказаній заяві сторони не погоджували процентну ставку, а також розмір неустойки за прострочення повернення коштів. Долучений до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» відповідач не бачив. Позивачем не доведено, що саме цей витяг є складовою спірного кредитного договору. Також із долучених до позовної заяви документів видно, що банк систематично стягував кошти за послугу "Миттєва розстрочка", всього на суму 6198,20 грн, такі кошти позичальник ніколи не отримував. Тому розрахунок відсотків відповідно до ст. 625 ЦК України базується на непідтверджених даних, в основі якого стоїть сума тіла кредиту, в яку включено 6198,20 грн боргу за послугу "Миттєва розстрочка".
Долучення паспорту споживчого кредиту не відповідатиме принципу справедливості, оскільки у позивача було достатньо часу для долучення такого документу в суді першої інстанції.
Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення з таких підстав.
Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду відповідає з азначеним вимогам закону.
Постановляючи рішення про часткове задоволення позову, суд виходив з того, що не надано доказів того, що кошти 6198,20 грн за користування послугою "Миттєва розстрочка" позивач отримав у якості кредиту, тому їх нарахування у якості боргу позбавлене правових підстав, натомість відсутні підстави для висновку що сторони обумовили ціну договору у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами, а також кінцевий строк повернення коштів, із закінченням якого пов`язується початок нарахування трьох процентів річних від простроченої суми.
З таким висновком колегія суддів погоджується.
Судом встановлено, що 16.04.2018 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 7).
У заяві зазначено, що ОСОБА_1 підписанням цієї анкети-заяви відповідно до ст. 634 ЦК України у повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ "ПриватБанк", які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою www.pivatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого отримав шляхом самостійного роздрукування. Погоджується із збільшенням строку позовної давності, зазначеним в Умовах та правилах та з тим, що зміни до Умов та правил вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє про внесені зміни шляхом використання визначених Умовами та правилами каналів зв`язку. Продовження користування послугами банку після дати публікації на сайті банку змінених Умов та правил є підтвердженням мого погодження та повного і безумовного прийняття зміненої редакції Умов та правил. Зі змінами Умов і правил надання банківських послуг зобов`язувався ознайомлюватись самостійно на офіційному сайті банку.
В анкеті відсутнє посилання на те, що відповідач пам`ятку клієнта, що містить, у тому числі, тарифи і основні умови обслуговування та кредитування, отримав і ознайомився з її змістом під розписку.
До позовної заяви банк додав витяг з умов та правил надання банківських послуг, який не підписаний відповідачем.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 22.01.2020 року становила 15489,89 грн, з яких: 10095,13 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 740,90 грн - заборгованість за простроченими відсотками, 3440,06 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 1213,80 грн - заборгованість по судовим штрафам (а.с. 6).
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Як передбачено частиною другою статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
У справі, що переглядається, позивач не представив суду доказів того, що відповідач підписав конкретні Умови та правила банківських послуг, у анкеті-заяві відсутні дані про про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне погашення кредиту. 
Долучені до матеріалів позовної заяви витяг з тарифів банку, витяг з "Умов та правил надання банківських послуг" не містять підпису відповідача, тому їх не можна вважати частиною кредитного договору, укладеного між сторонами, шляхом підписання анкети-заяви.
Із наданих сторонами виписок по картковому рахунку вбачається, що АТ КБ "ПриватБанк" 20 разів нараховував відповідачу борг за тілом кредиту на суми 103,30 грн та 516,52 грн за користування послугою "Миттєва розстрочка", всього 6198,20 грн, однак суду не надано доказів того, що вказані кошти позивач отримав у якості кредиту. Крім того послуга "Миттєва розстрочка" не передбачена у анкеті-заяві позичальника.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
АТ КБ "ПриватБанк" під час розгляду справи не надало належні і допустимі докази на підтвердження надання відповідачем згоди на підключення сервісу "Миттєва розстрочка". Тому надані позивачем докази не свідчать про наявність у відповідача зобов`язань за даною банківською послугою.
Ураховуючи зазначене, правильним є висновок суду про те, що оскільки у анкеті-заяві від 16.04.2018 року процентна ставка не зазначена, відсутні умови, порядок і підстави стягнення коштів за послугою "Миттєва розстрочка", а відповідач заперечував факт отримання послуги "Миттєва розстрочка", тому банком необґрунтовано визначено суму боргу за тілом кредиту у сумі 10095,13 грн.
       Також обґрунтованим є висновок суду про те, що позивачем не надано доказів того, що з Умовам та Правилам надання банківських послуг, Правилам користування платіжною карткою та Тарифами банку, відповідач був ознайомлений та ним вони підписані, а отже, й не доведено правомірність дій банку щодо нарахування відсотків.
       Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
       Судом встановлено, що у спірному кредитному договорі строк виконання зобов`язання не встановлено.
       Згідно із частиною другою статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
       Ураховуючи зазначене, суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк", обґрунтовано вважав, що фактично отримані та використані позичальником кошти в сумі 3896,93 грн АТ КБ "ПриватБанк" добровільно не повернуті, тому підлягають стягненню з відповідача на користь банку.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги представник банку долучив до апеляційної скарги новий доказ - паспорт споживчого кредиту, який не було подано до суду першої інстанції.
Відповідно до положень статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Статтею 83 ЦПК України унормовано порядок подання доказів, згідно з яким сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
За положеннями частин 4, 5 цієї статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина 8 статті 83 ЦПК України).
АТ КБ "ПриватБанк" не надало доказів неможливості подання вказаного документу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від банку. Жодних обґрунтувань, з яких саме причин вказаний доказ не було подано позивачем до суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.
Отже, долучений представником АТ КБ "ПриватБанк" до апеляційної скарги доказ не підлягає прийняттю апеляційним судом.
За приписами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно підлягає залишенню без змін.
Зважаючи на результати перегляду справи судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала скаргу.
В силу вимог пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 02 лютого 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуюча                                                         О.В. Пнівчук
Судді:                                                                Г.П. Мелінишин
                                                                       О.О. Томин