Справа № 353/48/21 
Провадження № 22-ц/4808/708/21 
Головуючий у 1 інстанції Мотрук Л. І. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.
суддів:                        Максюти І.О., Горейко М.Д.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Тлумацького районного суду, ухвалене суддею Мотрук Л.І. у м. Тлумачі 10 березня 2021 року, повний текст якого виготовлено 10 березня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,
в с т а н о в и в:
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на його утримання до закінчення навчання.
Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народився позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
Шлюб між батьками позивача розірвано, а на даний час сам позивач є повнолітнім та навчається на ІІІ курсі денного відділення Фахового коледжу електронних приладів Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу.
Вказував, що несе постійні витрати на навчання та на лікування, оскільки потребує періодичного амбулаторного та санаторно-курортного лікування, що стверджується випискою із медичної карти амбулаторного хворого, долученої до позовної заяви. Проте, батько позивача не допомагає йому матеріально, незважаючи на те, що він має сезонні заробітки та можливість надавати таку допомогу.
Зазначив також, що точний розмір доходів відповідача йому невідомий.
Просив стягувати з відповідача на його користь аліменти на утримання у розмірі по 4000 щомісячно до закінчення терміну навчання позивача, а саме до 30 червня 2022 року. Судове рішення просив допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.
Заочним рішенням Тлумацького районного суду від 10 березня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь повнолітнього сина ОСОБА_1 аліменти на його утримання в твердій грошовій сумі в розмірі по 1200 грн. щомісячно. Стягнення аліментів ухвалено розпочати з 27 січня 2021 року і проводити протягом навчання ОСОБА_1 у Фаховому коледжі електронних приладів Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу, але не довше, ніж до 26 січня 2026 року, тобто до досягнення ним 23 років. Рішення суду у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Державної судової адміністрації України 908 грн. судового збору.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що суд неповно встановив обставини, які мають значення для справи, і не надав правильної оцінки доказам у справі.
Суд першої інстанції встановив, що відповідач є працездатною особою, яка взмозі надавати кошти на утримання сина протягом навчання, проте прийшов до необґрунтованого висновку про стягнення таких коштів в розмірі 1200 грн.
Крім того, суд не врахував, що відповідач не подав відзиву на позовну заяву та жодним чином не заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Апелянт зазначив, що в мотивувальній частині суд прийшов до висновку, що позов про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 4000 грн підлягає до задоволення, проте стягнув з відповідача лише 1200 грн.
Апелянт навчається на денному відділенні у коледжі, самостійного заробітку не має та потребує матеріальної допомоги. Крім того, на даний час проживає із матір`ю, яка є інвалідом ІІІ групи та отримує пенсію в розмірі 2100 грн., якої не вистачає навіть на лікування.
В свою чергу, відповідач перебуває на заробітках в Російській Федерації у м. Москва, немає тяжких захворювань, є працездатним та взмозі надавати матеріальну допомогу.
Просить рішення суду змінити та стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на своє утримання в твердій грошовій сумі в розмірі по 4000 грн. щомісячно. В решті рішення просить залишити без змін.
ОСОБА_2 подав на відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що не заперечує щодо сплати аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 1200 грн. щомісячно, проте у більшому розмірі надавати матеріальну допомогу не взмозі.
Зазначив, що він хворіє на цукровий діабет 2 типу, потребує постійного лікування, а також має на утриманні неповнолітню дитину, на підтвердження чого додав до апеляційної скарги копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де його зазначено батьком. Крім того, на даний час відповідач офіційно не працює, а у зв`язку з пандемією йому важко влаштуватись на роботу.
Просить рішення суду залишити без змін.
Згідно частини першої статті 369 ЦПК України, частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 25.02.2003 року (а.с. 3).
ОСОБА_1 на даний час є повнолітнім та навчається на денному відділенні Фахового коледжу електронних приладів Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу, про що в матеріалах справи міститься довідка від 13.01.2021 року №08 (а.с. 6).
Згідно з довідкою №22/01/21 від 22.01.2021 року, яка видана ОСОБА_1 , він знаходиться на обліку та лікуванні в офтальмолога з діагнозом - міопія середнього ступеня обох очей. Йому рекомендовано проведення апаратного лікування двічі на рік та планова заміна окулярних лінз двічі на рік (а.с. 7).
Відповідно до довідки №80 від 20.01.2021 року, виданої виконавчим комітетом Тлумацької міської ради, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та згідно будинкової книги має наступний склад сім`ї: ОСОБА_3 , мати (а.с. 8).
У матеріалах справи також містяться результати ультразвукового обстеження серця ОСОБА_1 №448 (а.с. 9-10).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1  є повнолітнім та продовжує навчатися, потребує допомоги та має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на своє утримання. Суд, оцінивши матеріальне становище сторін по справі, враховуючи те, що відповідач є працездатною особою, тобто взмозі надавати кошти на утримання свого сина протягом його навчання, враховуючи вимоги розумності та справедливості, прийшов до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення, та з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 1200,00 грн. щомісячно протягом його навчання у Фаховому коледжі електронних приладів Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу, але не довше ніж до досягнення ним 23-х років.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років.
Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.
Відповідно до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Виходячи зі змісту статті 182 СК України, до обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів відносяться: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Стаття 201 СК України передбачає поширення на відносини по утриманню між батьками і повнолітніми дочкою, сином норм статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу, які регулюють відносини по утриманню дитини.
Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81, частинами першою та другою статті 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
В постанові Верховного Суду від 06.08.2018 року у справі №748/2340/17 зроблено правовий висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Аналізуючи вищенаведені правові норми та матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 4000 грн., оскільки в матеріалах справи відсутні відомості щодо матеріального становища відповідача та розміру його доходів, а тому відсутні умови за яких він може надавати сину таку матеріальну допомогу.
До відзиву на апеляційну скаргу відповідачем долучено копію медичної довідки від 12.03.2019 року, з якої вбачається, що лікарем вказано діагноз цукровий діабет 2 т., та результат лабораторного дослідження ГБУ ГП №180 ДЗМ, згідно з яким рівень глюкози в крові відповідача поза межами норми.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Враховуючи, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що рівень матеріального стану відповідача дозволяє йому надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину у визначеному останнім розмірі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1200 грн. щомісячно.
У своїй апеляційній скарзі як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зіслався на те, що відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Такі доводи колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що у матеріалах справи є відомості щодо того, що відповідач не отримував ухвалу суду про відкриття провадження у справі із копією позовної заяви, а неподання ним заперечень на таку заяву не може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Крім того відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначив, що у зв`язку із тим, що в нього на утриманні є неповнолітня дитина та за станом здоров`я він не взмозі надавати допомогу повнолітньому сину у визначеному ним розмірі та погоджується на щомісячну оплату аліментів у розмірі 1200 грн.
Таким чином доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а тому відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Тлумацького районного суду від 10 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        І.О. Максюта
       М.Д. Горейко

Повний текст постанови складено 31 травня 2021 року.