ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

18 травня 2021 року                                                                                м.Суми
                                                               Справа №591/3561/19 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/624/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Криворотенка В. І. 
з участю секретаря судового засідання – Кияненко Н.М.,
сторони: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 червня 2020 року, ухваленого у складі судді Грищенко О.В., в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст судового рішення складено 19 червня 2020 року, 

в с т а н о в и в:
31 травня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 грн; стягнути з відповідача на її утримання аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 грн; визначити місце проживання ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_4 ; надати ОСОБА_3 дозвіл на виїзд за межі України до Бельгії на період з 01 липня 2019 року по 01 липня 2021 року виключно в супроводі матері ОСОБА_2 , без нотаріально посвідченої згоди та супроводу батька ОСОБА_1 .
31 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Сумської міської ради, орган опіки та піклування Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів.
Свої вимоги мотивує тим, що з 2016 року він та ОСОБА_2 проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу в будинку, що належить йому на праві приватної власності, за адресою: АДРЕСА_1 . За час спільного проживання у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зазначає, що сім`ю в повному обсязі утримував саме він, а відповідачка ніколи не працювала. На даний час обидві дитини проживають разом з ним. Він піклується та забезпечує повне утримання та належне виховання дітей, створює та забезпечує всі необхідні умови для їх проживання та нормального розвитку. 
Дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народилася з важкою хворобою печінки. Дитина перенесла складну операцію по трансплантації печінки та за станом здоров`я потребує значних матеріальних витрат на лікування, але мати дитини в цих витратах не бере участі, хоча з моменту народження дітей отримує державну допомогу на них, яку витрачає на власні потреби. Під час проживання дочки ОСОБА_6 з нею, відповідачка перешкоджала спілкуванню дитини з батьком. На даний час ОСОБА_2 покинула дитину та проживає в Бельгії з іншим чоловіком. 
Посилаючись на вказані обставини, просить визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання батька ОСОБА_1 ; стягнути зі ОСОБА_2 аліменти на його користь, на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 10 000 грн щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини; стягнути з відповідачки судові витрати.
Зарічний районний суд м. Суми ухвалою від 21 серпня 2019 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, прийняв до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради про стягнення аліментів на утримання дитини, стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, визначення місця проживання дитини, надання дозволу на виїзд за межі України без згоди та супроводу батька.
Зарічний районний суд м. Суми ухвалою від 15 листопада 2019 року позову заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради про стягнення аліментів на утримання дитини, стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, визначення місця проживання дитини, надання дозволу на виїзд за межі України без згоди та супроводу батька – залишив без розгляду, у зв`язку з тим, що до початку розгляду справи по суті від ОСОБА_2 надійшла заява, в якій просить позов залишити без розгляду.
Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 18 червня 2020 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково.
Визначив місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнув зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 31 липня 2019 року.
В іншій частині вимог щодо стягнення аліментів у більшому розмірі – відмовив.
Стягнув зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 768 грн 40 коп.
Стягнув зі ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 768 грн 40 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на те, що судом не в повному обсязі з`ясовані обставини, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду і направити справу на новий розгляд.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що після проведеної дитині операції вона з дочкою залишилася в Бельгії, в лікарні, оскільки дитина протягом року потребувала лікування. Після проведення лікування позивач забрав дочку і виїхав в Україну, так як дитина підлягала депортації, а вона залишилася працювати.
ОСОБА_2 не погоджується з твердженнями позивача в тій частині, що вона покинула дочку і залишилась у Бельгії з іншим чоловіком, оскільки вказані обставини не відповідають дійсності і є надуманими. Весь цей період часу вона працювала і надавала позивачу матеріальну допомогу для забезпечення дітей та лікування. Ті обставини, на які посилається позивач, що вона не цікавилася дітьми, не спілкувалася з ними, не надавала матеріальної допомоги – не відповідають дійсності. Вона постійно працювала та повністю забезпечувала сім`ю.
Вказує на те, що про призначення справи до розгляду їй не було відомо, вона не була сповіщена про слухання справи і не могла надати свої пояснення, заперечення та докази для повного та всебічного розгляду справи.
Звертає увагу суду на те, що справа була розглянута не тільки за її відсутності, але й у відсутність третіх осіб, хоча по справі було прийняте таке важливе рішення відносно малолітньої дитини.
Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що скаржниця достеменно знала про судовий розгляд справи та про ухвалене судом рішення. Первісний та зустрічний позов розглядалися в одному провадженні. Крім того, ОСОБА_2 мала представника – адвоката Курбатова Д.В. Після того, як він забрав дитину з Бельгії, пройшло майже два роки, за які мати не бачили дитину жодного разу, не цікавилася нею, не надавала жодної допомоги та не сплачувала аліменти. Вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та невмотивованою.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 адвоката Іващенко Т.А., яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
       Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у них народилося двоє дітей, батьком яких є ОСОБА_1 : ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с 8, Т. 1).
Дочка ОСОБА_6 народилася з важкою хворобою печінки (клінічний діагноз: вроджена вада розвитку гепатобіліарної системи: Біліарна атрезія, не корегований тип, мікронодулярний цироз) та потребувала термінової трансплантації печінки від родинного донора. 30 січня 2019 року їй була проведена трансплантація печінки від живого донора – матері в університетській клініці Сен-Люк в м. Брюсель, Бельгія. (а. с. 134-173, Т. 1).
У зв`язку з необхідністю постійного прийому дитиною препаратів, дочка ОСОБА_6 , 26 липня 2018 року, систематично проходить обстеження, що потребує значних матеріальних витрат, що підтверджується медичною документацією. Після трансплантації печінки дитина постійно приймає імуносупресанти, а отже, має послаблений імунітет та потребує збалансованого дієтичного харчування.
Після проведення лікування доньки ОСОБА_6 , яке проводилося в супроводі матері в Бельгії, у заплановану дату 03 травня 2019 року ОСОБА_2 в Україну не повернулася (а.с.176, 182, Т. 1). 24 липня 2019 року ОСОБА_1 забрав дочку ОСОБА_6 з ОСОБА_8 (а. с. 189-190).
Діти (дочка ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ) на даний час проживають із ОСОБА_1 на території Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області. Також з ними проживає мати ОСОБА_1 – ОСОБА_9 (а.с.134-140, Т.1).
Позивач має у власності житловий будинок та земельну ділянку в с. Циркуни Харківського району Харківської області (а.с.195- 200, Т.1). 
Згідно акту обстеження умов проживання від 20 січня 2020 року умови проживання задовільні. Для виховання та розвитку дітей створено такі умови: окремі кімнати, окремі ліжка, забезпечені іграшками, художньою літературою, є все необхідне для проведення дозвілля та відпочинку. Фактичний догляд за дітьми здійснює батько. Мати в сім`ї не проживає. У вихованні та догляді дітей активно допомогає бабуся ОСОБА_9 . Стосунки в сім`ї люблячі, доброзичливі, поважні (а. с. 116, Т. 2).
Відповідно до акту оцінки потреб сім`ї № 1/20 від 24 січня 2020 року батько дбає про дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про її самопочуття та зовнішній вигляд. Дитина прооперована, потребує постійного лікування та догляду. Батько піклується про дитину, забезпечує її виховання, лікування та догляд. Дитина забезпечена всім необхідним для розвитку. Батько фактично виконує батьківські обов`язки. Мати з дітьми не проживає, участі у вихованні та утриманні не приймає. Житлово-комунальні умови сім`ї задовільні. У дітей є окремі кімнати, в яких створені всі умови (а. с. 117-128, Т. 2).
       В свою чергу, ОСОБА_2 та старша дочка сторін по справі ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою місця проживання її матері – ОСОБА_10 в квартирі АДРЕСА_2 . У вказаній квартирі зареєстровані також ще 5 осіб (а. с. 194, Т. 1). Вказана квартира належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_11 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (а. с. 191-193, Т. 1).
Згідно висновку органу опіки і піклування Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області від 15 червня 2020 року № 02-26/69, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дітей: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 204-205, Т. 2).
Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 та визначаючи місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком, суд першої інстанції виходив із якнайкращого забезпечення інтересів дитини, з врахуванням її віку, здоров`я, необхідності збереження сімейного оточення і підтримання відносин та погодився з висновком органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм процесуального та матеріального права.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).
Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що в справах про визначення місця проживання дітей, основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.
При цьому, ЄСПЛ в рішенні «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року).
Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Таким чином, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.
В даній справі суд першої інстанції встановив, що малолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з липня 2019 року постійно проживає з батьком, рідною сестрою та бабусею. Вона звикла до цього оточення, а в силу свого віку та стану здоров`я потребує постійного догляду та піклування. Крім того, дитина має хронічні захворювання, є дитиною з інвалідністю, потребує постійного лікування, а згідно з висновком органу опіки та піклування саме батько забезпечив для цього всі необхідні умови. В свою чергу мати дитини – ОСОБА_2 після проведення лікування дитини в Бельгії, до України не повернулася, участі у її вихованні, догляді та розвитку не приймає.
Повно та всебічно дослідивши обставини щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, перевіривши їх доказами, які судом оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що мати дитини не приймає участі у вихованні, догляді та розвитку дитини, а дитина проживає разом з батьком, який створив належні умови для розвитку та виховання дитини, врахувавши існуючі сталі соціальні зв`язки дитини в родині батька, висновок органу опіки і піклування, яким рекомендовано визначити місце проживання дитини з батьком, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком, що на даний час відповідає найкращим інтересам дітей. 
Апеляційна скарга доводів щодо спростування таких висновків суду не містить.
Крім того, колегія суддів зауважує, що в даній справі ОСОБА_2 подавала первісний позов, в якому, зокрема, ставила питання про визначення місця проживання малолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з нею. Проте, в подальшому, вже після того, як ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов до неї з вимогою визначити місце проживання дитини разом з ним, ОСОБА_2 подала до суду заяву, в якій просила її позовну заяву залишити без розгляду (а. с. 44-45 Т. 2), яку суд задовольнив та ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 15 листопада 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 було залишено без розгляду (а.с. 53, Т. 2).
Тобто фактично ОСОБА_2 погодилася з тим, щоб дитина проживала разом з батьком, оскільки відмовилась від подальшого розгляду судом її позовних вимог про визначення місця проживання дитини з нею.
Стосовно стягнення зі ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2,3 ст. 51 Конституції України  батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі – Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 № 2947-III (далі – СК України) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України).
Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. 
Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.
В даній справі, рішення в якій переглядається, суд першої інстанції, призначаючи до стягнення зі ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виходив з того, що відповідачка є матір`ю дитини і за законом вона зобов`язана надавати матеріальну допомогу на її утримання. 
Малолітня дитина проживає разом з батьком, мати матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. 
Суд врахував, що відповідачка є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, старша донька також проживає з батьком, який її утримує. Суд першої інстанції обгрунтовано взяв до уваги стан здоров`я дитини, яка є інвалідом з дитинства, потребує постійного лікування та систематичних обстежень, спеціального харчування.
Доказів того, що ОСОБА_2 не в змозі сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі 5000 грн на місяць вона не надала. Скаржниця зазначає в апеляційній скаргі, що вона працювала та постійно утримувала сім`ю, проте жодних доказів на підтвердження цих обставин не надала.
А тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що про розгляд справи їй не було відомо.
Як вже зазначалося вище, в даній справі спочатку ОСОБА_2 подала первісний позов до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та на її утримання, визначення місця проживання дитини та надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька, про залишення без розгляду якого в подальшому подала заяву. Під час розгляду справи в суді першої інстанції її інтереси представляв адвокат Курбатов Д.В. (а. с. 225, Т. 1), який належним чином був сповіщений про час та місце розгляду справи. Адвокат Курбатов Д.В. здійснював представництво її інтересів до 14 листопада 2019 року, після чого подав суду заяву, що договір про надання правничих послуг розірвано (а. с. 80, Т.2). Судові повістки про час та місце розгляду справи направлялися ОСОБА_2 за місцем її реєстрації. Також суд повідомляв відповідачку про місце, дату і час розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. Тобто судом були вжиті всі можливі заходи для сповіщення відповідачки. А, враховуючи, що справа стосується інтересів малолітньої дитини, суд повинен був також дотримуватись і розумних строків її розгляду. 
Крім того, в матеріалах справи міститься відзив на зустрічний позов за підписом ОСОБА_2 (а. с. 243 – 245, Т. 1), її клопотання про витребування доказів (а. с. 20, Т. 2), що спростовує доводи апеляційної скарги про неможливість надати свої пояснення, заперечення та докази для повного та всебічного розгляду справи.
Вказані обставини в своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_2 була обізнана про розгляд справи в суді та, як сторона у справі повинна була цікавитись ходом її розгляду. Тому колегія суддів вважає, що судом не було допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.
Щодо доводів апеляційної скарги, що справа була розглянута у відсутність третіх осіб, то слід зазначити, що в матеріалах справи наявні заяви «Управління служби у справах дітей» Сумської міської ради та органу опіки та піклування Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області про розгляд справи без їх участі (а. с. 198; 203). Крім того, органом опіки та піклування Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області суду було надано висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання малолітньої дитини.
Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Керуючись ст. ст. ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382; 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 червня 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 19 травня 2021 року.

Головуючий:                                                 Т.А. Левченко 

Судді:                                                         О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко