СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2021 р.                                                                   Справа № 917/273/20  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Мартюхіна Н.О. , суддя  Плахов О.В. 
за участі секретаря судового засідання Ярітенко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника керівника Кременчуцької місцевої прокуратури (вх. №1320П) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 29.07.2020 (ухвалу постановлено суддею Кльоповим І.Г. 29.07.2020 об 11:40 год. у приміщенні господарського суду Полтавської області, ухвалу складено та підписано 03.08.2020) у справі №917/273/20
за позовом заступника керівника Кременчуцької місцевої прокуратури, м. Кременчук 
до 1. Кременчуцької міської ради Полтавської області, м. Кременчук,
     2. Товариства з обмеженою відповідальністю “Моноліт Буд Інвест”, м. Київ
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Управління державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, м. Кременчук,
про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди землі та скасування його реєстрації

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою господарського суду Полтавської області від 29.07.2020 у справі №917/273/20 позовну заяву заступника керівника Кременчуцької місцевої прокуратури до Кременчуцької міської ради Полтавської області та Товариства з обмеженою відповідальністю “Моноліт Буд Інвест” про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди землі та скасування його реєстрації залишено без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України.
Заступник керівника Кременчуцької місцевої прокуратури звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу господарського суду Полтавської області від 29.07.2020 у справі за №917/273/20 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, стягнути з відповідачів на користь прокуратури Полтавської області понесені витрати на сплату судового збору в сумі 2102 грн.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу прокурор зазначає, що висновки суду першої інстанції про те, що прокурор не довів підстав для самостійного представництва інтересів держави, а Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, суперечать чинному законодавству.
Так, на думку прокурора, в даному випадку вбачаються порушення інтересів, що полягають у протиправному набутті ТОВ «Моноліт Буд Інвест» прав на земельну ділянку комунальної форми власності всупереч вимогам закону, зловживанні відповідачами положеннями земельного законодавства та у недотриманні органом, який наділений повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками вказаної категорії, а саме: Кременчуцькою міською радою, вимог щодо проведення земельних торгів (аукціону). Оскільки спірна земельна ділянка відноситься до земель комунальної форми власності, а Держгеокадастр наділений повноваженнями щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення лише державної форми власності і не наділений повноваженнями звертатись до суду з позовами про скасування рішень органів місцевого самоврядування та визнання недійсними договорів оренди укладених на їх підставі, тому в даному випадку він не є органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. 
Заявник апеляційної скарги вважає, що суд першої інстанції невірно трактував положення ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», оскільки в даному спорі прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави через відсутність органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави (територіальної громади) у спірних правовідносинах, а не через нездійснення або здійснення неналежним чином відповідним органом захисту інтересів держави. 
Оскільки оспорюване рішення прийняте, а договір оренди землі укладено саме Кременчуцькою міською радою як органом місцевого самоврядування, який від імені територіальної громади здійснює права розпорядника землями комунальної власності, та враховуючи, що відсутній орган, уповноважений на перегляд чи скасування рішень Кременчуцької міської ради, у Кременчуцької місцевої прокуратури наявні підстави для здійснення представництва інтересів держави в суді, що полягають в необхідності забезпечення належного правового регулювання питань надання в оренду земельних ділянок, тому даний позов, на думку прокурора, має бути пред`явлений в порядку ч. 5 ст. 53 ГПК України прокурором, як позивачем, у зв`язку з відсутністю органу уповноваженого державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах. 
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 08.10.2020 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Шевель О.В.) апеляційну скаргу заступника керівника Кременчуцької місцевої прокуратури задоволено, ухвалу господарського суду Полтавської області від 29.07.2020 у справі № 917/273/20 скасовано та передано справу на розгляд господарського суду Полтавської області.
При цьому, апеляційний господарський суд зазначив, що спірна земельна ділянка належить до земель територіальної громади м. Кременчука (землі житлової та громадської забудови), тобто не є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, тому Держгеокадастр у цьому випадку не наділено повноваженнями розпорядника земель комунальної власності з усіма повноваженнями власника на захист права власності, а надані законом функції державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі у частині дотримання земельного законодавства не надають Держгеокадастру права звернення до суду з позовними вимогами, заявленими у цій справі.
Також, в основу постанови Східного апеляційного господарського суду від 08.10.2020 покладено висновок про наявність підстав для самостійного представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах у порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру" з тих мотивів, що Кременчуцька міськрада, яка прийняла оспорюване рішення та є стороною оспорюваного договору, розпорядилася спірною земельною ділянкою, яка належить до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука, з порушенням вимог чинного законодавства (без земельних торгів (аукціону)), тому прокурор з метою захисту інтересів держави звернувся до суду з цим позовом як самостійний позивач, оскільки в силу норм процесуального закону міськрада одночасно не може бути позивачем і відповідачем.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.04.2021 у справі №917/273/20 касаційну скаргу ТОВ “Моноліт Буд Інвест” задоволено частково; постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.10.2020 у справі №917/273/20 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до Східного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Кременчуцької місцевої прокуратури на ухвалу господарського суду Полтавської області від 29.07.2020 у справі №917/273/20; повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 01.06.2021.
17.05.2021 та 19.05.2021 від ТОВ “Моноліт Буд Інвест” надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги (вх. №5598, 5710).
20.05.2021 від прокуратури надійшли додаткові пояснення, в яких вона просить апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, витрати по сплаті судового збору стягнути з відповідачів (вх. №5789).
24.05.2021 від Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника департаменту (вх.№5919).
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.06.2021 у судовому засіданні оголошено перерву до 02.06.2021, про що повідомлено всіх учасників процесу.
У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити. 
Представник ТОВ “Моноліт Буд Інвест” проти доводів і вимог апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення, а ухвалу – без змін.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів та вимог апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.
У лютому 2020 року заступник керівника Кременчуцької місцевої прокуратури в інтересах держави звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до Кременчуцької міської ради Полтавської області та ТОВ “Моноліт Буд Інвест”, в якому просив:
- визнати незаконним та скасувати рішення 21 сесії 7 скликання Кременчуцької міської ради Полтавської області від 11.05.2017 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 4982 кв.м. (кадастровий номер 5310436100:08:002:0432) для закінчення будівництва об`єкта незавершеного будівництва - будинку охорони та будівництва 9-поверхового житлового будинку по вул. Небесної Сотні в районі жилого будинку №53 на території м. Кременчука Полтавської області та передачі її в оренду ТОВ “Моноліт Буд Інвест” строком на 3 роки;
- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 5310436100:08:002:0432 площею 4982 кв.м., яка розташована на території м. Кременчука Полтавської області по вул. Небесної Сотні, в районі будинку №53, укладений 20.06.2017 між Кременчуцькою міською радою та ТОВ “Моноліт Буд Інвест”, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.07.2017, номер запису про інше речове право: 21482127;
- скасувати запис про Державну реєстрацію права оренди вказаної земельної ділянки площею 4982 кв.м., кадастровий номер 5310436100:08:002:0432 під номером 21482127;
- стягнути з відповідачів на користь прокуратури Полтавської області понесені витрати на сплату судового збору в сумі 6306 грн.
Позовні вимоги прокурором обґрунтовано тим, що рішенням 21 сесії 7 скликання Кременчуцької міської ради Полтавської області від 11.05.2017 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 4982 кв.м., кадастровий номер 5310436100:08:002:0432 для закінчення будівництва об`єкта незавершеного будівництва - будинку охорони та будівництва 9-поверхового житлового будинку по вул. Небесної Сотні, в районі жилого будинку № 53 на території м. Кременчука Полтавської області та передачі її в оренду ТОВ "Моноліт Буд Інвест" строком на 3 роки. На підставі даного рішення 20.06.2017 між Кременчуцькою міською радою та ТОВ "Моноліт Буд Інвест" укладено договір оренди земельної ділянки (кадастровий номер. 5310436100:08:002:0432) площею 4982 кв.м. для закінчення будівництва об`єкта незавершеного будівництва - будинку охорони та будівництва 9-поверхового жилого будинку. За твердженням прокурора, оскаржуване рішення прийнято з порушенням вимог ст. 116, 120, 124, 134 Земельного кодексу України, що є підставою для визнання незаконними та скасування вказаного рішення, визнання недійсними договору оренди та скасування запису про Державну реєстрацію права оренди вказаної земельної ділянки.
Приймаючи оскаржувану ухвалу від 29.07.2020 про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку, що прокурор не обґрунтував підстав для самостійного звернення до суду з позовом в інтересах держави, при цьому, вказані обставини були встановлені вже після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів, у зв`язку з чим вважав, що позовна заява підписана особою, яка не має права її підписувати, і наявні підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України.
Місцевий господарський суд також зазначив, що прокурор, посилаючись в позовній заяві на відсутність органу, який уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, через те, що орган місцевого самоврядування, який здійснює від імені власника права розпорядження землями комунальної власності - Кременчуцька міська рада сама допустила порушення, прийнявши незаконне рішення та уклавши на його підставі спірний договір, який не відповідає вимогам закону, а тому повинна бути відповідачем у справі, не врахував того, що у даному випадку законодавством визначено інший орган, уповноважений від імені та в інтересах держави здійснювати контроль за дотриманням земельного законодавства, у тому числі, під час прийняття рішення про надання земельної ділянки у користування або власність, а саме Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр). Прокурором не надано доказів на підтвердження обставин щодо невиконання, неможливості виконання або неналежного виконання органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, який є суб`єктом владних повноважень, владних управлінських функцій щодо захисту інтересів територіальної громади міста Кременчука.
Надаючи власну правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів зазначає таке. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.
Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII “Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)”, який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України “Про прокуратуру” від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, який набрав чинності 15 липня 2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).
Конституційний Суд України у рішенні від 08.04.1999 №3-рп/99 з`ясовуючи поняття "інтереси держави" дійшов висновку, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
Із урахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (ч. 4 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційного Суду України).
Системне тлумачення статті 53 Господарського процесуального кодексу України й абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України “Про прокуратуру” дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 
1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах;
2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Скасовуючи постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.10.2020 у даній справі, Верховний Суд у постанові від 07.04.2021 вказав, що суд апеляційної інстанції:
- не врахував висновку Верховного Суду щодо застосування положень статті 23 Закону України "Про прокуратуру", викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18;
- у порушення положень статей 86, 236, 269, 282 ГПК України не з`ясував, зокрема, тих істотних обставин, чи звертався прокурор до Кременчуцької міськради з наданням їй можливості у розумний строк відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Адже у разі відсутності відповідного звернення прокурора не можна стверджувати, що захист інтересів місцевої територіальної громади не здійснює або неналежним чином здійснює орган місцевого самоврядування, до компетенції якого належать повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах.
- не з`ясував наявність чи відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Кременчуцької міськради у спірних орендних правовідносинах.
Підсумовуючи, Верховний Суд зазначив про помилковість висновку суду апеляційної інстанції про наявність передбачених законом виключних підстав для самостійного представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах та неможливість захисту інтересів держави в особі Кременчуцької міськради, яка є стороною оспорюваного договору. 
Разом з тим, зважаючи на те, що спірна земельна ділянка є власністю територіальної громади м. Кременчука і розпорядження нею відноситься до повноважень Кременчуцької міськради, Верховний Суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що Держгеокадастр не є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Проте, зазначив, що це не виключає необґрунтованості мотивів залишення судом першої інстанції без розгляду позову прокурора в цій справі, наведених в ухвалі господарського суду Полтавської області від 29.07.2020.
Таким чином, Верховним Судом підтримано висновки суду апеляційної інстанції, що органом, якому надано право на розпорядження спірною земельною ділянкою, що належить до комунальної власності, є Кременчуцька міськрада. А тому, при новому розгляді справи суд апеляційної інстанції вважає такі обставини встановленими. 
При цьому, Верховний Суд зазначив, що з у разі порушення права на земельну ділянку його захист, у тому числі у визначений статтями 21, 393 ЦК України та пунктом "г" частини 3 статті 152 ЗК України спосіб, здійснюється власником земельної ділянки або її землекористувачем, а відповідно право на звернення із таким позовом належить власнику, землекористувачу цієї ділянки або особі, яка відповідно до законодавства уповноважена та має право в інтересах власника земельної ділянки або землекористувача звертатись за захистом його порушеного права із одночасним обґрунтуванням в позовній заяві підстав для звернення уповноваженої особи із позовом в інтересах власника земельної ділянки або землекористувача.
Отже, колегія суддів констатує, що у цьому спорі є орган, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист інтересів місцевої територіальної громади у спірних правовідносинах, яким є Кременчуцька міська рада.
Стосовно доводів прокурора про те, що, приймаючи оспорюване рішення та укладаючи оспорюваний договір, саме Кременчуцька міська рада порушила норми чинного законодавства, у зв`язку з чим, зокрема, цей орган і було визначено відповідачем, колегія суддів зазначає таке.
У пунктах 45, 47, 67, 77– 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 сформульовано, зокрема, такий правовий висновок: "Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Наявність бездіяльності компетентного органу повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом за конкретних фактичних обставин.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. 
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. 
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. 
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим".
Крім того, у пункті 38 постанови від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави і в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган як така сторона може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів, не реагуючи на повідомлення прокурора про наявність підстав для звернення до суду (абзац третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»; див. також висновки, висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (пункти 77- 83)).
Ураховуючи наведений висновок Великої Палати Верховного Суду, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в пунктах 65, 67-70 постанови від 27.01.2021 (прокурор є самостійним позивачем) у справі №917/341/19 зі спору, що виник з подібних правовідносин, зазначив таке:
"Хибними є доводи прокурора про те, що оскільки Давидівська сільрада є суб`єктом, який прийняв рішення, на підставі якого укладено договір оренди землі та є стороною цього договору оренди, зазначене унеможливлює звернення до суду прокурором в інтересах Давидівської сільради як позивача. 
В силу положень статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор мав звертатись з відповідним позовом в інтересах держави в особі Давидівської сільради до ФГ "Берегове".
Разом з тим прокурор у порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", мав до подання позову звернутись до Давидівської сільради для надання можливості відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
І невжиття таких заходів у розумний строк з боку вказаного органу або немотивована відмова вжити такі заходи є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності, які дають підстави прокурору для звернення з позовом до суду в інтересах держави.
Однак, як встановлено апеляційним господарським судом, прокурор до Давидівської сільради із таким зверненням не звертався, відповідно і відсутні підстави стверджувати, що захист інтересів територіальної громади не здійснює або неналежним чином здійснює орган місцевого самоврядування, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах". 
Таким чином, в силу положень статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та враховуючи вищенаведені висновки Верховного Суду прокурор мав звертатись з відповідним позовом в інтересах держави в особі Кременчуцької міської ради Полтавської області.
Також на виконання ч. 4 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор був зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це Кременчуцьку міську раду, яка мала розглянути таке звернення та вжити заходів щодо захисту інтересів держави. Та лише не вжиття таких заходів у розумний строк з боку вказаного органу або немотивована відмова вжити такі заходи були б достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності, і давали підстави прокурору для звернення з позовом до суду в інтересах держави.
Проте, до позовної заяви прокурором не додано доказів здійснення відповідного попереднього повідомлення уповноваженого органу. В судовому засіданні прокурор також підтвердив, що враховуючи визначення Кременчуцької міської ради в якості відповідача у даній справі, таке його повідомлення не здійснювалося. 
Крім того, за положеннями ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.
Таким чином, прокурором при зверненні з позовом не доведено, що Кременчуцька міська рада не здійснює або неналежним чином здійснює свої повноваження, а тому не підтверджено підстави для здійснення представництва інтересів держави в суді в порядку ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”, що є підставою для залишення позову прокурора без розгляду.
Крім того, слід звернути увагу, що Великою Палатою Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 зазначено, що господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності (п.42 постанови).
Згідно п. 51 цієї постанови у випадку звернення прокурора з позовом до суду в інтересах держави в особі компетентного органу фактичним позивачем є держава, і саме вона набуває процесуальної дієздатності і є учасником справи.
Велика Палата Верховного Суду також звернула увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. 
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
У п. 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 зазначено, що при вирішенні питання про необхідність звернення до суду з позовом компетентний орган може діяти в умовах конфлікту інтересів - коли порушення інтересів держави, про яке стверджує прокурор, може бути пов`язане з раніше вчиненими протиправними діями цього органу чи бездіяльністю. 
Для врахування цих обставин стаття 55 ГПК України передбачає такі правила:
- якщо особа, яка має процесуальну дієздатність і в інтересах якої подана заява, не підтримує заявлених позовних вимог, суд залишає заяву без розгляду, крім позову про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою, поданого власником (учасником, акціонером) цієї юридичної особи в її інтересах, а також позову прокурора в інтересах держави;
- відмова компетентного органу від поданого прокурором в інтересах держави позову (заяви), подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє прокурора права підтримувати позов (заяву) і вимагати розгляду справи по суті.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).
Згідно ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Апеляційний господарський суд також вважає за необхідне уникати надмірного формалізму, який, за умов помилкового визначення судом першої інстанції Держгеокадастру, як органу який у даних правовідносинах має захищати інтереси держави, проте за встановлених обставин не доведення прокурором підстав представництва інтересів держави в суді, міг би призвести до скасування вірного по своїй суті судового рішення про залишення позову прокурора без розгляду.
А тому, враховуючи, що прокурором не дотримано вимог ч. 4 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”, колегія суддів дійшла висновку щодо правомірності залишення судом першої інстанції позову прокурора без розгляду, однак за мотивами, викладеними у даній постанові, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню, ухвала господарського суду Полтавської області від 29.07.2020 у справі №917/273/20 скасуванню. 
Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 226, 269, 275, 280-284 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, - 

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу заступника керівника Кременчуцької місцевої прокуратури залишити без задоволення. 
Ухвалу господарського суду Полтавської області від 29.07.2020 у справі №917/273/20 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено   11.06.2021. 

Головуючий суддя                                                                    О.О. Крестьянінов

Суддя                                                                                           Н.О. Мартюхіна  

Суддя                                                                                           О.В. Плахов