П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/4000/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Вільчинський О.В.   
Суддя-доповідач -  Сапальова Т.В.   
31 травня 2021 року
м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сапальової Т.В. 
суддів:  Капустинського М.М.  Смілянця Е. С. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані у 2015 - 2017 роках дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону № 3551-XII без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців збройних сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій"; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату позивачу грошової компенсації за невикористані у 2015 - 2017 роках дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону № 3551-XII з включенням до грошового забезпечення 60% щомісячної грошової винагороди, яка встановлена військовослужбовцям Збройних Сил України постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців збройних сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій", з урахуванням виплачених сум.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року позов задоволено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що  щомісячна додаткова грошова винагорода має тимчасовий характер і не включається до грошового забезпечення, з якого обчислюються одноразові додаткові види грошового забезпечення. Крім того, обґрунтовуючи відсутність підстав для стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, апелянт стверджує, що позивач має право на отримання безоплатної вторинної допомоги та звільняється від сплати судового збору.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її доводів і зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 20.12.2017 № 936 полковника ОСОБА_1 , начальника відділу навігації та планування бойового застосування – старшого інспектора-штурмана штурманського управління авіації Командування Повітряних Сил Збройних Сил України звільнено з військової служби у запас за ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з урахуванням вимог ч. 8 цієї ж статті за пунктом "б" (за станом здоров`я). З 29.12.2017 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, що підтверджується витягом з наказу Командира військової частини НОМЕР_2 від 27.12.2017 № 249.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 28.01.2020 у справі №120/4055/19-а адміністративний позов задоволено; визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані у 2015 - 2017 роках дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої пунктом 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані у 2015 - 2017 роках дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої пунктом 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
На виконання вказаного рішення суду 20.05.2020 відповідач нарахував та виплатив позивачу грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, у розмірі 14162,19 грн.
18.06.2020 ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою про причини невключення до складу його грошового забезпечення, з якого здійснюється нарахування грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, щомісячної додаткової грошової допомоги. Також позивач просив вжити передбачені законом заходи для забезпечення повного виконання рішення суду та включити до складу грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду і провести виплату недоплаченої суми.
Відповідно до листа відповідача від 17.07.2020 № 350/118/2245/пс позивача повідомлено про те, що до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого нараховувалась грошова компенсація за додаткову відпустку, як учаснику бойових дій входили:
- оклад за військовим званням – 135,00 грн.,
- посадовий оклад – 1520,00 грн.,
- відсоткова надбавка за вислугу років, 40% - 662,00 грн.,
- надбавка за працю в умовах режимних обмежень, 15% - 304,00 грн.,
- надбавка за особливі умови служби, 35% - 532,00 грн.,
- класна кваліфікація, 12% - 182,40 грн.,
- премія, 380% - 5776,00 грн.,
- надбавка за виконання особливо важливих завдань, 50% - 1158,50.   
У зазначеному листі відповідач також вказав, що ОСОБА_1 була виплачена грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2005-2017 роки (нараховано 14377,86 грн.) з урахуванням військового збору (1,5%), що складає у сумі 215,67 грн. та зараховано на картковий рахунок позивача у травні 2020 року в розмірі 14162,19 грн.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у даній справі.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що додаткова грошова винагорода у розмірі 60% грошового забезпечення є складовою місячного грошового забезпечення військовослужбовця і повинна включатися до розрахунку грошової допомоги при звільненні.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.
Згідно з п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Абз.3 п.14 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ) передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 28.01.2020 у справі №120/4055/19-а зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані у 2015 - 2017 роках дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої пунктом 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що щомісячна додаткова грошова винагорода не входить до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з ч.ч.2-3 ст. 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17, яка у постанові від 06.02.2019 дійшла висновку про те, що до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №161 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889" для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 цієї постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) запроваджений новий вид забезпечення - щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20% місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40% місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60% місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80% місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, визначеної Постановою №889, регулюється також Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України №550 від 24.10.2016 (чинної на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Інструкція №550).
П.2 Інструкції №550 передбачено категорії військовослужбовців, яким здійснюється виплата винагороди та її розміри. 
Виходячи зі змісту Постанови №889 та  Інструкції №550 щомісячна додаткова грошова винагорода  виплачується усім категоріям військовослужбовців.
Відповідно до пп. 2 п. 2 Інструкції №550 виплата винагороди здійснюється в таких розмірах на місяць, військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) до 60 % місячного грошового забезпечення.
Виплата винагороди здійснюється з того дня, з якого військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадами, але не раніше дня видання наказу про призначення, і до дня їх звільнення від виконання обов`язків за посадами включно (у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами, до яких вони допущені наказами відповідних командирів (начальників)). Військовослужбовцям, які тимчасово вибули з військових частин зі збереженням посад за місцем служби, виплата винагороди не припиняється в разі вибуття: у відпустку зі збереженням грошового забезпечення - за час перебування у відпустці; на лікування - за час перебування на лікуванні (за період, коли їм виплачувалося грошове забезпечення) та за час звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою; у службове відрядження одиночним порядком, у тому числі на збори, курси, навчання, або в складі підрозділу - за час перебування у відрядженні (п. 4 Інструкції №550).
Таким чином, виплата щомісячної додаткової грошової винагороди згідно з Постановою №889 в розмірі 60% здійснюється з дня видання наказу про призначення на посаду і до дня звільнення. При цьому вказаний вид грошового забезпечення виплачується на постійній основі та не залежить від будь-яких додаткових критеріїв чи обставин, які військовослужбовець має виконати понад свої обов`язки (стрибки з парашутом, наліт годин тощо), а тому вона носить постійний характер.
Згідно з п.8 наказу Міноборони України від 12.02.2015  № 60 "Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2015 рік" щомісячне грошове забезпечення військовослужбовців виплачувати з розрахунку:
- основні види грошового забезпечення (оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років);
- надбавка за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби (у відсотках посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років);
- премія особам рядового, сержантського та старшинського складу;
- щомісячна додаткова грошова винагорода: у розмірі 60 відсотків місячного грошового забезпечення на місяць - іншим військовослужбовцям (не зазначеним в абзацах сьомому - десятому цього пункту).
Аналогічним чином щомісячна додаткова грошова винагорода включалась до щомісячного грошового забезпечення військовослужбовців відповідно до наказу Міністра оборони України від 27.01.2016 № 44 "Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році" та наказу Міністра оборони України від 09.02.2017 № 88 "Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2017 рік".
З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що додаткова грошова винагорода, визначена Постановою №889,  у розмірі 60% грошового забезпечення є складовою місячного грошового забезпечення військовослужбовця, тоому повинна включатися до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Ч.9 ст.139 КАС України передбачено що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідно до чч. 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 11 квітня 2018 року у справі №814/698/16 та від 16 серпня 2019 року у справі №755/6702/16-а склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
З матеріалів справи встановлено, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу разом з позовною заявою позивач надав: договір про надання правової допомоги № 4/18/1-06/20-юп від 18.06.2020, укладений ТОВ "Подільський юридичний центр" в особі директора ОСОБА_2 з Побочним К.Ю.; розрахунок-фактуру № 4/18/1-06/20-юп від 18.06.2020; акт приймання-передачі наданих послуг № 4/18/1-06/20-юп від 07.08.2020; квитанцію №1BDN5503M на суму 2000,00 грн (а.с.16-21).
Сума гонорару адвоката визначена актом приймання-передачі наданих послуг № 4/18/1-06/20-юп від 07.08.2020 (а.с.21), згідно з яким адвокат надав наступні послуги:
1. Підготовка запитів (0,5 год) - 350,00 грн.,
2. Складання та направлення процесуальних документів по справі: позовна заява (2,36 год) - 1650,00 грн.
Перевіривши подані позивачем письмові докази, колегія суддів дійшла висновку про те, що зазначені в акті приймання-передачі наданих послуг № 4/18/1-06/20-юп від 07.08.2020 витрати на правову допомогу є співмірними до заявлених вимог та відповідають складності справи.
Відповідно до ч.7 ст.134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що ОСОБА_1 має право на отримання безоплатної вторинної допомоги та звільняється від сплати судового збору.
Водночас, такі доводи Військової частини НОМЕР_1 є необґрунтованими, оскільки передбачені законодавством пільги для учасників бойових дій не позбавляють позивача права звернутися до адвоката за отриманням оплатної правової допомоги, а отже не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку компенсувати позивачу понесені ним судові витрати.
Отже, враховуючи законодавство, яке регулює спірні правовідносини, та встановлені у справі обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла  висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року слід залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду складена в повному обсязі   31 травня 2021 року.

Головуючий	 	 	Сапальова Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Капустинський М.М.    Смілянець Е. С.