ОКРЕМА ДУМКА
судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Гімона М.М.

15 квітня 2021 року 
Київ
справа №826/3676/18
адміністративне провадження №К/9901/5381/21
щодо відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - ГУ ДПС) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.09.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2020 у справі № 826/3676/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПРОМ ІННОВАЦІЯ" до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України), Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - ГУ ДФС) про визнання протиправними та скасування наказу, рішення та податкових повідомлень-рішень, визнання протиправними дій.
Відповідно до статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) усі питання, що виникають під час колегіального розгляду адміністративної справи, вирішуються більшістю голосів суддів. При прийнятті рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання судового рішення. Головуючий у судовому засіданні голосує останнім. Суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються особи, які беруть участь у справі, без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.
Вважаю за необхідне викласти свою окрему думку відносно питання поновлення судом касаційної інстанції строку на касаційне оскарження при прийнятті рішення про відкриття касаційного провадження у цій справі.
Так, ухвалою від 15.04.2021 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду більшістю голосів постановив відкрити касаційне провадження за скаргою ГУ ДПС, одночасно поновивши строк на касаційне оскарження.
Однак, на моє переконання наведені скаржником причини не давали суду касаційної інстанції підстав для поновлення строку на касаційне оскарження.
У цій справі вперше касаційну скаргу ГУ ДПС подало в межах строків (31.07.2020), проте, Верховний Суд ухвалою від 21.08.2020 її повернув як таку, що не містила підстав касаційного оскарження судових рішення у цій справі. Копію цієї ухвали ГУ ДПС отримало 01.09.2020. 
Вдруге касаційна скарга надійшла до суду 15.09.2020, проте, Верховний Суд ухвалою від 20.10.2020 знову повернув її як таку, що не містила підстав касаційного оскарження судових рішення у цій справі. Копію цієї ухвали ГУ ДПС отримало 02.11.2020.
Втретє касаційну скаргу у цій справі було подано 21.12.2020, проте, Верховний Суд ухвалою від 29.12.2020 повернув її як таку, що не містила підстав касаційного оскарження судових рішень у цій справі. Копію цієї ухвали ГУ ДПС отримало 05.01.2021.
Звертаючись вчетверте 16.02.2021 з касаційною скаргою, скаржник просив суд поновити строк на касаційне оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.09.2018 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2020. Таке клопотання ГУ ДПС обґрунтовувало тим, що імперативною підставою для відмови у поновленні строку на касаційне оскарження є подання скарги після спливу одного року. Просило врахувати, що касаційна скарга ГУ ДПС подана з урахуванням вимог ухвал Верховного Суду від 21.08.2020, 20.10.2020 та від 29.12.2020, у найкоротший строк після винесення ухвали про повернення (та до спливу 1 року), часткову сплату судового збору за подання касаційної скарги, а також наявність порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.
Верховний Суд більшістю голосів дійшов висновку, що темпоральне обмеження права на касаційне оскарження судових рішень щодо суб`єкта владних повноважень встановлено частиною п`ятою статті 333 КАС. Інших обмежень права на касаційне оскарження судового рішення, яке згідно з нормами КАС підлягає касаційному оскарженню, законом не встановлено. Наведені скаржником обставини свідчать про послідовність дій ГУ ДПС, які були вчиненні без зайвих зволікань, щодо реалізації права на касаційне оскарження, а тому наявні підстави для поновлення строку на касаційне оскарження.
Вважаю, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Відповідно до статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.
У клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень ГУ ДПС не зазначає обставин, які позбавляли його можливості привести свою касаційну скаргу у відповідність із пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України. При цьому, Верховний Суд скаржнику неодноразово надавав вичерпні роз`яснення щодо форми і змісту касаційної скарги, яким вона повинна відповідати в частині належного викладення підстав.
За змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами. 
Не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, вважаю, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.
У цій справі у скаржника було достатньо часу для приведення своєї касаційної скарги у відповідність із вимогами КАС України. При цьому, строк у сім місяців після ухвалення постанови суду апеляційної інстанції, що сплинув на момент подання касаційної скарги вчетверте, не можна вважати розумним та оптимальним для реалізації права на касаційне оскарження судових рішень.
Сукупність цих обставин свідчить про допущення ГУ ДПС необґрунтованих зволікань щодо реалізації свого права на подання касаційної скарги з дотриманням вимог КАС України. Отже, враховуючи обставини справи, відсутні підстави вважати, що скаржником пропущено строк з поважних причин, оскільки такі не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.
Посилання скаржника на те, що імперативною підставою для відмови у поновленні строку на касаційне оскарження є подання скарги після спливу одного року є безпідставними, оскільки частиною п`ятою статті 333 КАС України встановлено присічний строк на касаційне оскарження судових рішень суб`єктами владних повноважень незалежно від поважності причин пропуску строку, а не підстави для відмови у поновленні строку на касаційне оскарження судових рішень. Натомість зазначена норма не встановлює можливість незастосування до таких суб`єктів строку на касаційне оскарження судових рішень, встановлених статтею 329 КАС України, який становить тридцять днів, а так само не встановлюють наявність у суб`єктів владних повноважень безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.
Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України, касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків на касаційне оскарження і підстави, вказані у заяві про поновлення строку, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право вказати інші підстави для поновлення строку.
З огляду на наведене, вважаю, що подану касаційну скаргу належало залишити без руху для надання скаржнику часу вказати інші підстави для поновлення строку, оскільки наведені скаржником причини пропуску такого строку є неповажними. Відповідно, у випадку відсутності інших (поважних) причин, у відкритті касаційного провадження належало відмовити відповідно до пункту 4 частини першої статті 333 КАС України.

Суддя:                                                                                М. М. Гімон